A hitelműveletekhez kapcsolódó általános kérdések
Alapvető jogszabályi rendelkezések a pénztartozásra1
A Polgári törvénykönyv (Ptk.) a pénztartozás és a pénzszolgáltatás kérdéseit azok speciális volta miatt külön
címekben szabályozza. A törvény a pénzszolgáltatás helyeként a kötelezett lakóhelye/telephelye, mint
főszabállyal ellentétben a jogosult lakóhelyét, illetve telephelyét jelöli meg. Hiába az az általános szabály, hogy
a kötelezett a lakóhelyén köteles teljesíteni a jogosult irányában fennálló tartozását, a jogszabály a pénztartozás
esetében ez alól kivételt tesz.
Hasonlóan a teljesítés helyéhez, a teljesítés idejére is a főszabálytól eltérő szabályok vonatkoznak a
pénztartozásra. Főszabályként a jogosult az idő előtti teljesítést nem köteles elfogadni, a pénztartozás esetében
azonban fordított a helyzet, mert köteles a lejárat előtti teljesítést elfogadni, ráadásul ilyenkor a teljesítés és a
lejárat közti időre kamat és kártalanítás nem jár, sőt a jogszabály semmisnek tekinti azon — jogszabályi
engedély hiányában kikötött — szerződéses kikötéseket, amelyek mégis valamilyen megállapodást tartalmaznak
ilyen kamatra, vagy kártalanításra. (Ezt a Ptk. azzal magyarázza, hogy a banknak lehetősége van újra kihelyezni
a pénzösszeget). Ez a szabály jelentős hátrányt okoz a bankoknak, miáltal az előtörlesztés esetében az
előtörlesztett összegre nemcsak kamatot nem kapnak és ezáltal (elmaradt haszon formájában) kár éri őket, hanem
e kárukat nem is háríthatják át sem az előtörlesztő ügyfélre sem másra. Egyetlen amit tehetnek, hogy az
előtörlesztés esetén előre meghatározott költséget számítanak fel, amelyet nem a kölcsönösszeg meghatározott
százalékában, hanem konkrét pénzösszegben kell meghatározni. A hitelek előtörlesztésének kérdése így állandó
problémát vet fel a hitelintézetekben.
E kérdésnek természetesen van egy másik oldala is, mégpedig az előtörlesztő ügyfél érdeke, akitől ugyancsak
méltánytalan lenne az eredetileg szándékolt, de később valójában igénybe nem vett (illetve korábban
visszafizetett) hitel után a teljes hiteldíjat követelni. A jogalkotó ez esetben a fogyasztók, hitelfelvevők érdekeit
tekintette előrébb valónak a bankok, hitelezők érdekeinél. Megfontolandó azonban, hogy e két szélsőséges
álláspontot nem lehetne-e valamilyen módon egymáshoz közelíteni.
A Ptk. 293. §-a meghatározza a teljesítés sorrendjét is. Eszerint, ha a kötelezett kamattal és költséggel is
tartozik, és a kifizetett összeg a teljes tartozás kiegyenlítésére nem elég, akkor azt elsősorban a költségekre
(díjak, jutalékok), majd a kamatra, végül pedig a főtartozásra kell elszámolni. Ettől érvényesen eltérni nem lehet.
Kivétel ez alól a szabály alól, amint azt a Legfelsőbb Bíróság Gk. 66. számú kollégiumi állásfoglalása
kimondja: gazdálkodó szervezetek egymás közötti viszonyában ha a kötelezett a pénztartozása kiegyenlítésével
késedelembe esik, és az utóbb fizetett összeget — a jogosult rendelkezése szerint, vagy a felek megállapodása
értelmében — elsősorban a főkövetelésre kell fordítani, s a fizetett összeg a késedelmi kamatot már nem fedezi,
a fizetés napjáig felszámított — és önállóan érvényesített — késedelmi kamatkövetelés után a tőke kifizetésének
időpontjától kezdve külön késedelmi kamat jár.
A Ptk. ezen túl tartalmaz még speciális rendelkezéseket a kamatra is. A kamat tulajdonképpen nem más, mint a
pénz ára, jogi gyümölcse, ami idegen pénz használatáért jár, és általában annak meghatározott százalékában van
kifejezve. A gyakorlat többféle kamatot is ismer. Az egyenértéki kamat az a kamat, amely kifejezi, hogy az
idegen pénz használata milyen gazdasági előnyt jelent. Az ügyleti kamat pénztartozásért szerződéses alapon járó
ellenérték. Az ügyleti kamat mértékét a pénzintézet által folyósított kölcsön esetén a pénzintézet maga állapítja
meg. A késedelmi kamat a pénztartozás késedelmes teljesítéséhez kötődik. A késedelmi kamat a korábban
esedékessé vált, de meg nem fizetett ügyleti kamat után is megilleti a jogosultat. Kölcsönszerződés esetén a
szerződésben kikötött ügyleti kamat is tőkésedik (ha a felek így állapodtak meg), ha azt az esedékességkor nem
fizetik meg.
A Ptk. főszabálynak tekinti, hogy a szerződéses kapcsolatokban kamat jár, ez alól kizárólag a magánszemélyek
szerződései jelentenek kivételt, amely esetekben ugyanis kamat csak szerződéses kikötés esetén jár.
Főszabályként a kamat mértéke a költségvetési törvényben meghatározott mérték2, ha a felek másképp nem
állapodtak meg. A túlzott mértékű kamatot a bíróság mérsékelheti. A pénzintézetekre vonatkozó speciális
szabály, hogy az esedékességkor vissza nem fizetett kölcsön után az adós a szerződésben kikötött kamaton felül
az esedékességtől további évi hat százalék késedelmi kamatot köteles fizetni3.
A fizetés módját a felek a szerződésben kötelesek rendezni. Fizetési mód kötelező alkalmazását csak törvény
vagy kormányrendelet írhatja elő.
A bankok termékeire vonatkozó általános szerződési feltételek
A kereskedelmi bankok termékeire nem jellemző, hogy a szerződéskötés előtt minden egyes ügyféllel személyre
szabottan állapodjanak meg a folyósítás — nem feltétlenül egyéni (pl. kölcsönösszeg) — feltételeiben.
Főszabályként az általános szerződési feltételek szerint dolgoznak, a vállalkozásoknál gyakoribb, hogy
egyediesednek a kondíciók. Az egyes termékekre vonatkozó szerződések létrejöttét szabályozzák egyrészt a
jogszabályok, másrészt vonatkoznak rájuk az egyes bankok által kidolgozott üzletszabályzatok, valamint a
1 Ptk. 231-232. §, 292-294. §,
2 Ptk. 232. § (2) bek., lásd a Legfelsőbb Bíróság 2002. szeptemberében kiadott ezzel kapcsolatos véleményét
3 39/1984. MT rendelet 12. §
részletes általános szerződési feltételek. A bankok által alkalmazott általános szerződési feltételrendszer két fő
részből áll. Az egyik maga a szerződés (a rendelkező rész), a másik a szerződés elválaszthatatlan részét képező
hirdetmény (kondíciós lista), amely tartalmazza az aktuálisan hatályos díjakat, jutalékokat és kamatokat. (A két
rész elhatárolása azonban formai szempontból nem lényeges, a tartalom a fontos).
Mint bármely gazdálkodó szervezet és fogyasztó között létrejött általános szerződési feltétel esetére, így a
pénzintézetek által kötött szerződésekre is vonatkoznak a Ptk. általános szerződési feltételekre vonatkozó
rendelkezései. Ezek közül is kiemelkedően fontos, hogy a bank köteles üzletszabályzatát az ügyfél
rendelkezésére bocsátani, mivel az általános szerződési feltétel csak akkor válik a szerződés részévé, ha
alkalmazója lehetővé tette, hogy a másik fél annak tartalmát megismerje. Ezen túl szükséges az is, hogy ezt a
másik fél (vagyis az ügyfél) kifejezetten, vagy ráutaló magatartással elfogadja. (Ez, ha a bank ügyintézője átadja
az üzletszabályzatot, akkor a szerződés aláírásával tulajdonképpen megvalósul. Az ügyfeleknek aláírásukkal kell
üzletszabályzat átvételét igazolniuk. Az ügyfeleknek valójában nincs lehetőségük a szerződési feltételeken
változtatni, legfeljebb más feltételeket alkalmazó bankot választhatnak).
A Ptk. külön szakaszban határozza meg az általános szerződési feltétel fogalmát, amely szerint az a feltétel
minősül általános szerződési feltételnek, amelyet az egyik fél több szerződés megkötése céljából, egyoldalúan,
előre meghatároz, és amelynek meghatározásában a másik fél nem működhetett közre.
A pénzintézet a szerződés részévé tett üzletszabályzatának egyoldalú módosítására csak abban az esetben
jogosult, ha ezt a bankkölcsönszerződésben a felek kölcsönösen kikötötték. Ennek hiányában a bank az
üzletszabályzatának a vele szerződő félre is kiható változtatását csak a Ptk. 241. §-a alapján, vagy a vele
szerződő féllel közösen érvényesítheti. Ez a szakasz pedig a bírósági módosítást jelenti a tartós jogviszonyban
beállott jogos érdeksérelem esetén.
Kogens jogszabályi rendelkezés, hogy a bankhitel és kölcsönszerződésekre vonatkozó általános szerződési
feltételeknek tartalmaznia kell a hitelintézet pontos meghatározását (név, tevékenységi engedély száma), a kamat
fix, vagy változó voltát, a kamatszámítás módját, az egyéb díjakat és költségeket, valamit a szerződést biztosító
mellékkötelmeket. A kamatot, díjat, és egyéb szerződéses feltételt csak akkor lehet az ügyfél számára
kedvezőtlenül módosítani, ha a szerződés ezt egyértelműen lehetővé teszi. Az üzletszabályzatnak az ügyfél
számára kedvezőtlen módosítását a módosítás hatályba lépése előtt tizenöt nappal a hirdetményben közzé kell
tenni.
A teljes hiteldíj mutató számítása és közzététele4
A jogszabály a pénzintézetek által folyósított, három hónapnál hosszabb lejáratú fogyasztási kölcsönök esetében
kötelezővé teszi a teljes hiteldíj mutató számítását és közzétételét. A teljes hiteldíj mutató az a kamatláb, amely
mellett az ügyfél által visszafizetendő tőke és hiteldíj egyenlő az ügyfél által, a folyósításkor a pénzügyi
intézménynek fizetett, költségekkel csökkentett hitelösszeggel.
A teljes hiteldíj mutató számítására vonatkozó jogszabályok célja hogy a pénzintézetek ügyfelei a szerződés
aláírása előtt megismerhessék a hitelszerződés tervezetét, a hitelbírálati díjat, a késedelmi kamatot és minden
egyéb költséget, a teljes futamidőre számított kamatot, a teljes hiteldíj mutatót, és a hitel folyósításához
megkívánt egyéb feltételeket.
A bankhitel és kölcsönszerződés5
A két szerződés alapvető szabályait a Ptk. bank és hitelviszonyokról szóló XLIV. fejezetében találjuk. A
szerződések elnevezése sok félreértésre ad okot, noha a két szerződés egymástól lényegesen különbözik.
A bankhitelszerződéssel a pénzintézet arra vállal kötelezettséget, hogy jutalék ellenében meghatározott
hitelkeretet tart az ügyfél rendelkezésére, és ennek a keretnek a terhére kölcsönszerződést köt.
A hitelszerződés: egy keretszerződés. A bank egy meghatározott hitelkeretet tart az ügyfél rendelkezésére. A
hitelszerződés egy prestare jellegű szerződés. A szerződésben meghatározott feltétel bekövetkezésekor az
adóssal a bank kölcsönszerződést köt. Tulajdonképpen egy előszerződés jellegű szerződés (de nem
előszerződés), amelynek lényege egy hitelkeret megnyitása és fenntartása. A bank visszterhesen, pl. jutalék
ellenében vállalja e hitelkeret megnyitását és fenntartását. A hitelszerződés alapján a kölcsönszerződés helyett
bankgarancia-szerződést is lehet kötni, (ez azonban a lakossági ügyfelek esetében nem lehetséges).
A szerződés alanya a hitelintézet (mint hitelező), és az adós, aki lehet magánszemély, vagy gazdálkodó
szervezet. A szerződés közvetlen tárgya a helytállási kötelezettség, közvetett tárgya pedig a hitelkeret
rendelkezésre tartása. A szerződés tartalma: a hitelkeret rendelkezésre tartása és a meghatározott feltételek
bekövetkezése esetén a kölcsönszerződés megkötése. A szerződés megszűnése: határozott időre kötött
szerződés esetén a határidő elteltével a feltétel bekövetkezése nélkül, vagy ha a felek a szerződés közös
megállapodással megszüntetik. A hitelszerződést kizárólag írásban lehet megkötni. Ezt az alaki követelményt
maga a Ptk. írja elő.
A kölcsönszerződés: kölcsönszerződést az ügyfél likviditási gondok esetén köt a hiány pótlására. A
kölcsönszerződés alapján a hitelnyújtó (a bank) köteles meghatározott pénzösszeget a másik fél rendelkezésére
bocsátani, amit az adós köteles szerződés szerint visszafizetni. A kölcsönszerződés egy dare jellegű kötelem,
4 41/1997. (III. 5.) Korm. rendelet
5 Ptk. 522-528. §, 39/1984. MT rendelet 8. §, Hpt. 2. Melléklet I./10. pont
ahol a bank meghatározott ideig, vagy meghatározott feltétel bekövetkezéséig egy meghatározott pénzösszeget a
kölcsönfelvevő rendelkezésére.
A Ptk. szerint a bank a kölcsönt saját forrásából előre meghatározott célra nyújtja, és olyan módon, hogy a
visszafizetés meghatározott időn belül, részletekben történik. A kölcsönszerződésben a bank pozíciója nagyon
erős, a kölcsön kizárólag a szerződésben meghatározott célra használható fel, és a bankok bármilyen törvényes
szerződésbiztosító mellékkötelmet is kiköthetnek Ilyen biztosíték lehet a kezesség (magánszemélyeknél), a
bankgarancia, a zálog, és az óvadék. Lakossági ügyletek esetében a kezesség, az óvadék, illetve a (jel)zálog a
legjellemzőbb biztosíték.
A Hpt. melléklete külön meghatározza a lakossági kölcsön fogalmát, amely szerint lakossági kölcsönnek
minősül a fogyasztási kölcsön, valamint a lakás, üdülő vásárlására, építésére, felújítására, továbbá
közműfejlesztésre természetes személy által igénybe vehető kölcsön. E meghatározás két konjunktív feltételt
tartalmaz arra, hogy mi minősül lakossági kölcsönnek. Az egyik az, hogy kizárólag az előbbi felsorolásban
meghatározott célokra vehető igénybe, a másik pedig az, hogy kizárólag természetes személy lehet a
hiteligénylő.
A bankkölcsönszerződés alanyai: egyrészt a bank, mint a kölcsön nyújtója, másrészt magánszemély,
gazdálkodó, vagy társadalmi szervezet, mint a kölcsön felvevője. (Az adósi oldalon tulajdonképpen nincs alanyi
korlátozás). A kölcsön kérhető többek között lakásépítésre, valamint fejlesztési, beruházási célra, mezőgazdasági
célra, áruvásárlásra, stb. A lényeg az, hogy a kölcsön mindig célhoz kötött. Az időtartamot, futamidőt a
szerződés határozza meg. A szerződés tartalma: a bank egy dare jellegű szolgáltatást nyújt, vagyis biztosítja a
megfelelő kölcsönösszeget, amiért a kamat mellett jutalékot, kezelési költséget is felszámíthat.
A szerződés megszűnésére az általánosnál szigorúbb szabályok vonatkoznak. A bank súlyos szerződésszegés
esetén a kölcsönt azonnali hatállyal felmondhatja. Ebben esetben a kölcsön visszafizetése azonnal esedékessé
válik. A súlyos szerződésszegésnek minősülő okok6:
a) Ha a szerződés célja meghiúsul,
b) Ha az adós a kölcsönösszeget nem szerződésszerűen használja fel,
c) Ha a kölcsönre nyújtott biztosíték értéke jelentősen csökken,
d) Ha fedezetelvonás történik,
e) Ha az adós nem tájékoztatja a körülmények megváltozásáról a bankot, vagy valamilyen adatszolgáltatási
kötelezettségének nem tesz eleget,
f) Ha az adós súlyos szerződésszegést követ el,
g) Ha az adós hitelképtelenné válik,
h) Ha az adós a pénzintézetet a kölcsön összegének megállapításánál megtévesztette, amennyiben ez a kölcsön
összegének megállapítását befolyásolta,
i) Ha az adós a kölcsön fedezetével, biztosítékával, vagy céljának megvalósulásával kapcsolatos vizsgálatot
akadályozza, ideértve azt az esetet is, ha a szerződésben vállalt, vagy jogszabályban előírt adatszolgáltatási
kötelezettségét megszegi.
A Hpt. 3. §-a szerint a pénzkölcsön nyújtása alapvető pénzügyi szolgáltatás. A törvény melléklete pontosan meg
is határozza, hogy mi minősül pénzkölcsön nyújtásának. Eszerint pénzkölcsön nyújtásának minősül:
a) “A hitelező és az adós között létesített hitel-, illetőleg kölcsönszerződés alapján a pénzösszeg rendelkezésre
bocsátása, amelyet az adós a szerződésben megállapított időpontban — kamat ellenében vagy anélkül —
köteles visszafizetni;
b) követelésnek — az adós kockázatának átvállalásával vagy anélkül történő — megvásárlása, megelőlegezése
(ideértve a faktorálást és a forfetírozást is), valamint leszámítolása, függetlenül attól, hogy a követelés
esedékességének nyilvántartását és a kintlévőségek beszedését ki végzi.”
Ugyanez a melléklet taxatívan felsorolja azokat a műveleteket is amelyek nem minősülnek pénzkölcsön
nyújtásának. (E műveletek többnyire a gazdálkodó szervezetek ügyletei között keresendők, és legkevésbé a
lakossági szolgáltatások között):
a) a munkáltató által a munkavállaló részére szociális céllal - esetileg - adott kölcsön,
b) az egymással áruszállítási vagy szolgáltatási jogviszonyban álló vállalkozások vagy természetes személyek
által e jogviszonyra tekintettel adott halasztott fizetés vagy előleg, ide nem értve a hitelintézet által kötött
ilyen ügyleteket,
c) a biztosítóintézet által az életbiztosítási kötvény tulajdonosának nyújtott kötvénykölcsön,
d) a biztosítóintézet által folytatott, a biztosítóintézetekről és a biztosítási tevékenységről szóló törvény
hitelbiztosítási, illetve kezességbiztosítási tevékenység,
e) az önkormányzat által adott kölcsön,
f) külön törvény alapján folytatott zálogházi tevékenység keretében nyújtott zálogkölcsön,
g) az ellenőrző részesedéssel rendelkező vállalkozásnak az ellenőrzött vállalkozásokkal a likviditás biztosítása
érdekében közösen végrehajtott pénzügyi művelete.
6 Ptk. 525. §