B/1. A kötelem és forrásai. A relatív szerkezet és annak áttörése.

A Corpus Iuris Civilis kazuisztikája a középkori szellemhistória időszakán intakt módon átvonul, senki nem nyúl hozzá. A civil jogban csak a formális vállalás a kötelem-teremtő, míg a kánonjogban minden kötelezettség jogi kötelmet hoz létre. Az egyházi bíróságok előtt már 1602-t  megelőzően is, a Summa Theologicaból kiindulva kimondták, hogy a formátlan vállalás ha jogilag nem is, de erkölcsileg kötelez. A nagy skolasztikus (aki hihetetlen jogászi elme volt) rakta le ennek alapjait. Az erkölcsi kötelezettségvállalásból így lett kikényszeríthető - joggá nemesedett - tényállás. Az általános szerződési kategória alapja tehát az erkölcs "betüremkedése" lett a szerződéstanba. Szent Tamás szerint a jog követése is erkölcsi parancs, még az igazságtalan jogé is. Egy kivételt ismer: ha a jogi norma abszolut ellentétes a természetjoggal. De az igazságosságnál már nála is többet ér a formális jogkövetés. 
A civiljog megmarad a pactum nundum, a pactum és contractus elválasztásánál. 
A kánonjog szerinti felfogás a természetjogászoknál teljesedik ki: a szerződés vállalása általános kötelezettséggé szélesedik.
Hugo Grotius, az újkori természetjog atyja De iure bellum ac pacis és Kis füzet a holland iuris prudentiaról című műveiben fejti ki azt, hogy semmi sem felel meg jobban az emberi természetnek és tisztességnek, mint az, hogy meg kell tartani a megegyezéseket. Nincs különbség a pactum és a contractus között, csak ígéret van. A nominat és innominat szerződés közötti különbség ellentétes az emberi természettel. Minden formális ígéret ellentétes azzal a magasabbrendű természetjogi kötelezettséggel, hogy minden ígéret megtartandó. 
Puffendorf, Wolf és Thomasius fejtik ezt ki tovább, a természetjog éri el a szerződés általános kötelezettségét (amit Angliában a Slade's case). Formától független a kötelezettség, és a szerződésfajták nem lehetnek számbelileg kötöttek. Wolf szerint a magánjogba betüremkedik a szerződéses kötelem. 
Ennek megfelelőek a természetjogi kodifikációk is, melyek közül a Code Civil az első. Eszerint a szerződéseket ugyanúgy be kell tartani, mint a törvényt, a szerződő felekre a szerződésnek törvényi ereje van. A porosz ALR csak a szerződéseket 1200 §-on keresztül foglalkozik, az adásvételi szerződésekkel 362 §-on át. De ez is az általános kötelező erőre épül. Sok szerződést nevesít: társasági szerződést a közös tulajdon körében, és általában is jellemzi a szerződéseket a tulajdonszerzési módok között (akár a Code Civil). Az ABGB, a kortévesztő törvénykönyv, amely előrehaladottabb viszonyokat szabályoz, mint kora társadalma, von Zeiler természetjogi szerződési felfogását tartalmazza. A törvényhozónak itt is figyelemmel kell lenni arra az alapvető követelményre, hogy  se túl sokat, se túl keveset ne fogjon át a kodifikáció műve. Tipizáljon a jogalkotó, de ha túl sokat mond, megköti a szabadságot. 
A XIX. század idejére alakul ki az, hogy a szerződésekből általános teljesítési kötelezettség származik, Grosschmid ebből vezeti le a pacta sunt servanda elvét, és a természetjogi gondolkodásból kinövő kódexek is ugyanezt mondják ki. 
A klasszikus liberalizmus korszaka az individualizmus, a kisvállalkozások kora. A tulajdon egyenlővé tesz: a szerződések alapelve az egyenlőség, a szerződési és szerződéskötési szabadság, a partner megválasztásának szabadsága, a szerződés tartalmának szabad meghatározása. Nincs formális kötöttség, mint a római jogban, nincs típuskényszer. Ez kiszorítja a szerződések köréből az államot: ez a privát autonómia kora. 
A pandektatudomány hozza be az akaratot a magánjogba: minden szerződést (és minden törvényt) az akarat magyaráz. Ennek alapja a hegeli általános akarat. A szerződések területén Windscheid viszi ezt tökélyre azzal, hogy problémákat vet fel: pl. akaratképtelen személy akarat-megnyilvánulása nem lehetséges, tehát ad absurdum a gyermek occupatioja sem vezet tulajdonszerzéshez. Jhering az, aki "kiütötte az akaratelmélet fenekét" egy gyakorlati jogeset kapcsán, amely kárviseléssel volt kapcsolatos. Itt még nem lép túl az akaratelméleten, de megalapozza a culpa in contrahendo tanát és tulajdonképpen a nyilatkozati elméletét is. Az "eretnekháromság" másik két tagja viszi ezt tovább. Brinz szerint nem az akarat, hanem a megjelenő nyilatkozat dönt: ide jutott el az angol jog a XVI. század elejére, hogy az akarat manifesztálódása a fontos, a nyilatkozati forma. Az akarat itt már majdnem közömbös, a megjelenése a fontos. 
A gyakorlatban ez a szerződő felek egyenlőségében jelent meg. Ennek alapja a szabadság, ami általában a polgárság privát autonómiájának a kifejezője is. Az állami beavatkozás a szerződéses kapcsolatokba szint ismeretlen. De kiderül, hogy a pacta sunt servanda kíméletlen érvényesítése éppoly értelmetlen, mint a Velencei kalmárban az egy font követelése. A két alapelv - a szabadság és a pacta sunt servanda - mindenhatósága illuzórikus. Savatier írja le, hogy a szabadság szinte a misztikumig fokozódik, de hamar kiderül, hogy ez illúzió. Ez először a munkaszerződéseknél jelenik meg, ahol ugyanolyan szabadság és egyenlőség érvényesül, mint más szerződéseknél. Itt azonban a szabad alku tarhatatlan, súlyos anomáliák forrása. Ez a XIX. század második felére kiéleződik, és a XX. században Rosco Pound amerikai pragmatista jogszociológus már felteszi a kérdést: miért alapul ugyanolyan elveken két farmer adásvételi megállapodása egy lóról, mint egy vasúttársaság és egy munkás szerződése? 
Újra aktuálissá válik Main státuselmélete, a progresszív társadalmi fejlődés a      státustól a kontraktusig terjed. Az egyenlőség és a szabadság megszünteti a feudális státust, a szabadság legkifejezőbb aspektusa a szerződés, annak szabadsága. Friedmann vezeti tovább az elméletet: a még progresszívebb társadalmakban (XIX. közepétől) ez az elv a visszájára fordul, kialakul újra az egyéni függőség. A szabadság elve elsatnyul a szerződés világában, újra a státus a meghatározó: munkás és gyáros, utas és utazási társaság, adós és végrehajtókkal rendelkező pénzintézet, bérlő és óriási bérházakat hasznosító ingatlantulajdonos, állampolgár és államapparátus. Ennek okai a gazdasági folyamatok, a tőkekoncentráció, tömegtermelés, specializálódás, tömegszervezetek, amelyek folyamatosan kötik a versenykorlátozó intézkedéseket, a monopóliumok diktált feltételei.  Egyenlőtlen a jogelosztás, melynek alapja nem a rendileg kimondott különbségtétel (a junkernek több joga van, mint a zsellérnek), hanem él a szabadság, de nincsenek meg az alapjai, feltételei. A tulajdon addig ad jogot, amíg van, és a gazdaságnak kell úgy működni, hogy legyen. A szerződési egyenlőség, szabadság mint általános kötelező erő tarthatatlan lesz. 
Új folyamat kezdődik: kiélezettebb a konfliktus-szituáció. A munkaszerződés leválik a magánjogi szerződésekről. A szakszervezetek kollektív szerződések megkötésére törekednek, arra, hogy biztosítsák a munkásságnak az általános jogokat. Ezek törvényként funkcionáló szerződések, a gazdasági érdek teszi ezt szükségessé. A munkajog önálló jogág lett. 
Az állam kiszorulása a szerződések világából szintén tarthatatlan lett, a szerződések krízise jött létre. Savatier szerint ez a szerződések "felrobbanása", Zweigert - Kötz szerint "elsápadása". Carbonnier pedig a szerződések közjogiasodásáról beszél, ami az egész magánjog közjogiasodását jelenti, bár ő csak a szerződésekre használja. 
Megjelenik tehát az állam, a privát autonómia korlátozása, a beavatkozás szükségessége, amelynek okai a társadalmi változások (klasszikus példa erre Madách Londoni színének sírjelenete). Az állami beavatkozás eszközei: a törvények rendeletek és a szerződésekhez nyújtott "bírói segítség". A szabadság korlátozása a gyengék, kiszolgáltatottak, negatívabb státusúak védelme. Heine a magánjogot az önzés Bibliájának nevezte, Otto von Gierke szerint pedig a szerződések elvi alapokon való lefektetése a kizsákmányolást szolgálja - milyen alapon szövegez a törvényhozó szabadság és egyenlőség eszmét, amikor a szociális valóság egészen más? 
A Rerum Novarum enciklika 1891-ben történelmi mérföldkő volt: a pápaság a maga súlyával lépett fel az egyenlőtlenség ellen. XIII. Leo ebben azt mondja, hogy a gazdagok a vagyonuknak csak haszonélvezői, annak funkciója a gyengék segítése. Ez tulajdonképpen reminiscentia, ráemlékezés Szent Tamás gondolatkörére: a szegényeknek haszonélvezetre van joga a gazdagok vagyonán. A Qadragesimo Anno 1931-ben kifejezetten foglalkozik a szabadversennyel, amelynek totális biztosítása XI. Pius szerint minden igazságtalanság forrása. A versenyt korlátok közé kell szorítani. 
A fejlődés következtében a korábbi principiumok összedőlnek, az állam be kell avatkozzon. Ennek az az oka, hogy különféle jelenségek kikezdik a szerződések klasszikus szabályait. Ezek a jelenségek:
- a gazdasági lehetetlenülés megjelenése;
- az etika megjelenése a szerződések világában;
- a reálaktusok tömegméretűvé válása; 
- a szerződések relatív szerkezetének felbomlása.

B/3. A szerződés létrejötte.
1. A szerződéskötés előtti tárgyalás
Ennek során alakulhat ki konszenzus arra, hogy a felek egy későbbi időpontban egymással szerződést fognak kötni. A konszenzus neve előszerződés, ez az előzetes jogviszonyok tipikus formája. Szerződés: két fél akarat-megegyezése arra nézve, hogy később egymással meghatározott tartalmú szerződést fognak kötni. 
Az előszerződés funkciója a forgalom biztosítása, a forgalmi - piaci viszonyok tették tömegméretűvé. Egy végtermékgyártónak pl. létszükséglete az, hogy az alapanyagokat folyamatosan kapja, ezért már a gyárépítéskor lebiztosítja magát. Az előszerződés különösen gyakori az ingatlanforgalomban. A korlátozott anyagi körülmények között élők gyakran úgy vesznek nagyobb lakást, hogy kiválasztják a megvásárolandó lakást, és a tulajdonossal előszerződést kötnek, hogy akkor veszik meg, ha a saját lakásukat eladva tőkeerőssé válnak. 
Ha valamelyik fél nem köti meg az előszerződés, a Ptk. 209.§-a szerint a bíróság fogja létrehozni azt. Főszabály szerint a bíróság "a" (jelző nélküli, vagy végleges) szerződést hozza létre. Ettől eltérhet nemzetgazdasági érdek vagy különös méltánylást érdemlő magánérdek esetén (ezeket a Ptk. meghatározza, ilyen pl. a joggal való visszaélés, az előszerződés, etc.). 
A szerződéssel kapcsolatos kockázatot el kell osztani, pl. az infláció költségeit nem viselheti csak az egyik fél, ilyet nem lehet kikötni.
Rebus sic stantibus clausula: mentesülhetnek az előszerződésben vállalt kötelezettség alól a felek, ha olyan lényeges változás következett be, amely miatt a szerződéstől való elállást vagy a felbontást is kezdeményezhetnék. 
A keretszerződés speciális előszerződés (pl. BKV gyűjtőjegy). Lehet a szerződés egy bizonyos tőkeösszeg erejéig vállalt: valaki leköt egy összeget egy vállalkozó javára, ennyiből hitelez neki - a konkrét szerződés mindig adott esetekben jön létre.

2. Az ajánlattétel
Mindig valamilyen konkrét szerződés megkötésére történik. Egyoldalú jognyilatkozat, ha nincs törvényben meghatározott kivétel, a Ptk. 199.§-a szerint a szerződéskötés szabályai vonatkoznak rá. Két joghatás kapcsolódik hozzá: a hatály és a kötöttség.
A hatály akkor áll be, amikor az ajánlat a másik fél tudomására jut. Távollevők között akkor, amikor a félhez megérkezik az ajánlat (ezt lehet bizonyítani, a levél felbontását nem). 
A kötöttség attól függ, hogy az ajánlatot múló vagy maradandó eszközzel tették-e. Múló eszközzel tett az az ajánlat, amely nem reprodukálható; a szóban tett mindig múló. Maradandó eszközzel tett elsősorban az írásbeli ajánlat. A faxon elküldöttre is az írásbeli ajánlat szabályait kell megfelelően alkalmazni. 
A múló eszközzel tett ajánlat kötöttsége addig tart, míg el nem fogadják. A maradandóé addig, míg a válasz, figyelembe véve a körülményeket és az ajánlat elküldésének módját, rendes körülmények között az ajánlattevőhöz megérkezhetett. Postai út esetén a feladástól számított második napon megérkezettnek tekintendő az  ajánlott levél, tehát az így tett ajánlat négy napig köt. Fax: nincs vélelem, de legalább két napig kell várni, a mentesülés a harmadik napon áll be. 
A szerződés lehet konkludes (ráutaló magatartással megkötött) is. Ma tömeges az ilyen szerződéskötés pl. fizető parkolóba beállás.
Az akaratnyilatkozat
Az akaratnyilatkozat három módon történhet: szóban, írásban és ráutaló magatartással. 
1. Főszabály a szóbeliség. A szóbeli jognyilatkozatnak kötelező ereje van. Az elmúlt rendszer jogfelfogásában bekövetkező erkölcsi hanyatlás miatt nem tulajdonítottak semmi jelentőséget a szóban tett jognyilatkozatoknak. Ez az erkölcsi hanyatlás világjelenség, de a szerződési nyilatkozat kötőereje mindenhol természetes. Magyarországon az lett a tervgazdálkodási rendszer eredménye, hogy az lett szerződés, amire az állam azt mondta. Nem volt erkölcs a jogban, a jognyilatkozatnak nincs ereje, változtatható. Valójában azonban kötőereje van, a szerződést főszabályként nem kell írásba foglalni.
2. Az írásbeli forma kivételes a magánjogban, bár bizonyos körben kötelező. A szerződés fogalma ma az írásbeliséghez kötődik a közvéleményben. Ennek ellenére főszabályként szerződést két egybehangzó szóbeli nyilatkozat hoz létre. Ha a szerződést valamelyik fél vitássá teszi, nehezen bizonyítható a tartalma, de ez eljárási kérdés. Ebből a szempontból jobb az írásos szerződés, de erre nincs általános érvényű kötelező szabály. 
Írásbeliséget előírhat jogszabály kötelező jelleggel, ez főként két területen jellemző:
- olyankor, ha az állam nyilvántartást vezet (pl. ingatlan-nyilvántartás). Itt a forgalom feltétele az írásbeliség. Az ingatlan-nyilvántartás a nemzeti ingatlanvagyon leltára, a forgalom nem képzelhető el szóban, csak írásban regisztrálható.
- olyan esetben, ha cselekvőképességi vagy egyéb személyi okból (pl. házastársak közti relációban) feltétlenül szükséges az okirat. Ezeket az eseteket törvény (Ptk., Csjt., külön jogszabály) határozza meg. 
Írásbeli forma szükséges olyankor is, ha a felek így állapodnak meg. A törvényi előírás szerinti írásbeliséggel szemben azonban (ami elengedhetetlen érvényességi feltétel) a felek erre vonatkozó kikötése nem érvényességi feltétel: ha a szerződés kölcsönösen teljesedésbe ment, a jog érvényesnek ismeri el. Ha az írásos forma törvényben előírt, semmis a nem írásos megállapodáson alapuló szerződés. 
Az írásos szerződés három formája: 
-  az egyszerű közokirat attól válik írásba foglalttá, hogy jognyilatkozat tevője (a fél) aláírja. A forgalmi viszonyokban az aláírás rendes névaláírás kell legyen. Olvashatóság nem feltétel, de az aláírótól kell származnia. Az örökjogban a végrendeletnél elég a becenév is (pl. "Manyi"), a favor testamenti elve ereje akkora, hogy az alakiságokra is kihat. Ezzel szemben a szerződésnél fontosak az alakiságok, az aláírás. A jognyilatkozat akkor tekinthető írásba foglaltnak, ha rendes névaláírással írta alá a nyilatkozattevő.
- a minősített okirat egyik fajtája a teljes bizonyító erejű magánokirat. Anyagi jogi feltételnek számít, ha a Ptk. valamely jognyilatkozathoz ilyen vagy közokirati formát ír elő (pl. korlátozottan cselekvőképesek jognyilatkozatainál, egyes végrendeleteknél). A másik fajtája, a közokirat közjegyző (vagy ritkán a bíróság, a bírósági titkár) által készített okirat. A magánokirat tanúk által "előttemezett". Két formában lehet: vagy a két tanú előtt történik az aláírás, vagy már az ő jelenlétüket megelőzően, de az aláíró az aláírást a tanúk előtt a sajátjának ismeri el. Az okiraton a tanúk nevét és lakcímét kell feltüntetni (egyéb személyi adatokat, pl. személyi igazolvány száma vagy személyi szám nem).
Ha a jogszabály írásos formát ír elő, mit kell írásba foglalni? Egy szerződés nagyon összetett, mindent le kell-e írni?
Csak a lényeges tartalmat kell írásba foglalni. Az ingatlan adásvételi adásvételi szerződés tartalmi kellékeit a Legfelsőbb Bíróság XXV. irányelve szabályozza. Általában a főkötelezettség írásba foglalása szükséges, négy elemet kell tartalmazzon:
- az alanyok, a szerződő felek személye
- a szerződés tárgya (ami maga a szolgáltatás): az ingatlan megjelölése. Nem feltétlenül az ingatlan-nyilvántartás adatai alapján kell körülírni, elég ha pontosan azonosítható módon meghatározzák.
- az ellenérték: ha a jogügylet ingyenes, ennek kijelentése kell szerepeljen.
- az átruházásra irányuló kölcsönös akaratnyilatkozat ("eladom - megveszem", "neked adom - elfogadom"). Nem kell jogászi precízséggel megfogalmazni, az a fontos, hogy kiderüljön belőle.
Az ingatlan-nyilvántartásba csak ügyvéd által ellenjegyzett okirat alapján lehet bevezetni valamilyen adatot, változást. De ez nem pótolja a magánokirati formát. Ha  a magánokirati forma megvan, a bíróság ítélete az egyéb formai kellékeket (pl. ügyvéd által ellenjegyzett okirat) pótolja. 
Lehet szerződést kötni levelezés útján is, tehát az okirat nem kel hogy egy dokumentum legyen. Ez gyakran fordul elő, ha a két különálló okirat egybevetéséből megállapítható a négy elem megléte, ez szerződés.    
3. A legnagyobb szerződéskötési terrénum a konkludens (ráutaló magatartással kötött) szerződéseké (pl. a mindennapi élet bevásárlásai, a parkolás, az automaták használata). 

B/4. Érvénytelen és hatálytalan szerződések. Semmisség és megtámadhatóság. Jogkövetkezmények.

Az érvénytelenség kategóriája
Van, hogy a jog kifejezetten nem enged meg valamit. Ilyenkor beavatkozik az autonómiába, ellenáll az egyes akaratnyilatkozatokkal szemben. Megtagadja azt a joghatást, ami a szerződés lényege. A szerződési jog fejlődése eljutott oda, hogy az autonómia teljes biztosítása lehetetlen, visszaélésekhez vezet, sérti a társadalom elveit és az erkölcsöt (a jó erkölcsbe ütköző szerződés semmis; pl. a dajkaanyaságról szóló szerződést nem engedi, mivel nem lehet jogilag egyértelműen eldönteni, ki lesz az anya).
Az érvénytelenség körében különböző kérdések merülnek fel:
•	a dissensus kategóriája, ami különbözik az érvénytelenségtől. Ilyenkor nincs szerződés, nincs két a szerződés lényegét jelentő egybehangzó akaratnyilatkozat: a szerződés nem érvénytelen, mivel létre sem jött. Ilyen az, ha pl. valaki meg akar venni egy autót, míg a másik fél lízingbe akarja adni.
•	az érvénytelenségnél létrejön a konszenzus, de a jog szerint nem válthatja ki azt a célzott joghatást, amire a megállapodás irányult. Két érvénytelenségi forma, fokozat van, amelyek eredményüket tekintve azonos jogkövetkezményekkel járnak. Ezek a semmisség és a megtámadhatóság. Az érvénytelenség ennek a kettőnek a gyűjtőfogalma. A semmisség esetén ex lege, ipso iure hat az az erő, amellyel a jog megtagadja a jognyilatkozatoktól a kívánt joghatást. A megtámadhatóság ezzel szemben feltételhez kötött érvénytelenség: csak ha az arra jogosult a törvény által biztosított határidőn belül megtámadja a jognyilatkozatot, hivatkozik valamilyen érvénytelenségi okra. A feltétel a magtámadás sikeressége: a meghatározott időnek megtámadás nélküli vagy sikertelen megtámadással való eltelte után a szerződés a megkötés időpontjától érvényes lesz.
•	a hatályosság: van, hogy érvényesen megkötnek egy szerződést, de annak hatálya nem áll be azonnal, vagy megszűnik egy idő után. A szerződés lehet függő feltételhez kötött - amikor a feltétel bekövetkeztéig a szerződés érvényes de nem hatályos, pl. "neked adom az autómat, amint megnősülsz", vagy éppen a feltétel bekövetkezte bontja fel a szerződést: ez a bontó feltételhez kötött szerződés. 
•	relatív hatálytalanság (pl. az actio Pauliana - a kielégítési alap elvonása) és relatív érvénytelenség: ez relatív semmisség is lehet pl. a cselekvőképtelen által tett jognyilatkozat semmisségére csak a cselekvőképtelen érdekében lehet hivatkozni.

A semmisség és megtámadhatóság között dogmatikailag fennálló különbség:
- semmis szerződés esetén az állami beavatkozás a privát autonómiába a társadalom érdekében erőteljesebb: össztársadalmi érdeket vesz figyelembe.
- megtámadhatóságnál is van társadalmi érdek, de nem olyan erős, és jobban védik a magánérdeket. Enyhébb a beavatkozás ereje, lágyabb a jogszabály. Pl. ha valaki lényeges körülményre vonatkozó tévedésben van, és a másik fél ezt észreve(he)tte, nem társadalmi érdek az, amihez a tévedésben lévő fél érdeke fűződik, ezért a szerződés csak akkor érvénytelen, ha ő maga is úgy akarja. A kifejezett jogszabályba ütköző szerződés semmis. De joghatásban a semmis és megtámadható között nincs különbség, ha a megtámadás sikeres. 

Az érvénytelenségi okok
Érvénytelenségi okok fennállhatnak:
- az akaratban (a forgalom világa az akarattal szemben nem teljesen közömbös),
- a nyilatkozatban (ilyen pl. az alaki érvénytelenség), 
- a célzott joghatásban(lehetetlen szolgáltatásra vonatkozó szerződés: pl. ha valaki kútfúrásra szerződött, és nincs víz, "nem arra vállalt kötelezettséget, hogy Mózesként vizet fakaszt a sziklából, hanem hogy eléri a meglévő vizet").
Érvénytelenség csak törvényben kifejezetten meghatározott érvénytelenségi ok esetén fordul elő.
1. A Ptk. 200.§ (2). szerint semmis a kifejezetten jogszabályba ütköző szerződés, illetve amelyet jogszabály megkerülésével kötöttek (pl. kötelező utat ír elő jogszabály, és ezt kikerülik), vagy amely jó erkölcsbe ütközik (pl. a nyilvánosház létesítése céljából történő lakásbérlet). Utóbbi a legnehezebb kérdés. 1991-ben került vissza a Ptk.-ba, a rendszerváltás moralizáló jogpolitikája miatt. Ez metajurisztikus utaló jogszabály, de milyen erkölcsre utal? Ezt mindig a bíró dönti el, in concreto elbírálás tárgya, az alap: a személynek túl kell lépni önmagán. Létezik forgalmi erkölcs, szerződési tisztesség, stb. (A Legfelsőbb Bíróságnak a lillafüredi Palota - szállóval kapcsolatos döntése vitte be az erkölcs kategóriáját a jogi személyek világába.) A jó erkölcs fogalmába beletartozik a különböző szakmai erkölcsök követelményeinek megfelelő magatartás is. Ha pl. egy orvos halálosan beteg páciensével eltartási szerződést köt a gyermeke javára, az szakmai erkölcsbe ütközik. Pluralista társadalomban nem lehet egy fajta - akár keresztény - erkölcsből kiindulni, bibliai alapon megoldást keresni (de nem is kell hogy Brecht Koldusoperájának szelleme érvényesüljön: "előbb a has jön, aztán a morál"). A minimum: az ember lépjen túl magán, és a másik embert ne dolognak tekintse, hanem személynek. 
Tilos szerződések: a jogszabályba ütköző szerződés semmis. A Ptk. értelmező része alapján ez minden jogszabályra áll, az önkormányzati rendeletektől kezdve. Ptk. 200.§ (2) egyik fordulata a jogszabály megkerülésével kötött szerződést is semmisnek mondja, ennek azonban gyakorlatilag nincs élete, nincs mozgástere. Az ilyen szerződés ugyanis jogszabályba ütközik, pl. ha elővételi jog megsértésével adja el valaki a saját tulajdonrészét, az jogszabály megkerülésével kötött szerződés, de jogszabályba is ütközik. 

2. a személyi jog körében: a korlátozottan cselekvőképesek jognyilatkozata semmis. Ez relatív semmisség: csak a korlátozottan cselekvőképes érdekében lehet rá hivatkozni.
3. a színlelt szerződés a Ptk. 207.§-a értelmében semmis, ha pedig más szerződést leplez, a leplezet szerződés szerint kell elbírálni. Pólay Elemér szerint a leplezett szerződés "akart, de takart" szerződés. Adójogszabályok miatt, bűncselekmények elleplezésére, pénzmosás céljából kötnek ilyet (két millió forint feletti tranzakciónál kérdőívet kell kitölteni a bankban, ezért ilyenkor fiktív számlát szereznek a nem tisztán szerzett pénz lefedezésére). Ezek nem valóságos ügyletek, hanem színleltek: üzletkötésként jelennek meg, de nincs mögöttük tényleges szerződés. A dissensus tulajdonképpen semmi - szerződés: nem is jön létre, ezért nehéz elhatárolni a semmis szerződésről, a látszatszerződéstől. A különbség: a színlelt szerződésben olyan látszatot teremtenek, mintha lenne szerződés. 
Van, hogy a fiktív szerződés valamilyen más szerződést leplez, pl. ha az orvos a betegével köt eltartási szerződést, tudva ennek erkölcsi kifogásolhatóságáról, részletfizetési szerződésnek álcázza azt. Ilyenkor van akarat (de van "takarat" is…), a szerződést a leplezett szerződés szerint kell elbírálni. Ki kell deríteni, hogy a felszínen megjelent szerződés színlelt, mást takar, ami esetleg semmis. 
Előfordul pl. hogy lízingszerződéssel lepleznek részletvételes adásvételt, aminek így kedvezőbb lesz az adómegítélése - ilyenkor a jogviszonyt adásvételként kell elbírálni.
4. a fizikai kényszerrel megkötött szerződés is semmis. 
5. az uzsorás szerződések is semmisek. Uzsoratilalom különösen a középkori kánonjog hatására került be a magánjogba, nagy erkölcsi töltettel. A római jog is ismerte, de a liberális szerződési szabadság egészen a másik becsapásáig terjedt. Az első korlátja ennek Diocletiánus ármaximalizáló rendelkezése. A forgalomellenes középkor becézte a nem fizető adóst. Akkor a másik szorult helyzetének kihasználása minősült uzsoraszerződésnek, ma a másik fél helyzete (így jelző nélkül) kihasználása. Így uzsoraszerződésnek kellene minősíteni a nagyon gazdag rt.-nek olyan tranzakcióját is, amellyel nagyösszegű hitelt vesz fel - mégsem számítják annak, de lehet semmis túlzott mértékű kamat miatt. A szorult helyzetet a gyakorlat becsempészi a szövegbe. 
6. a lehetetlen szolgáltatásra irányuló szerződés semmis. A szerződés keletkezésének pillanatában kell fennállnia a lehetetlenre irányultságnak. Lehet, hogy a teljesedésbe menés során lehetetlenül el a szolgáltatás - ez hosszú távú szerződésnél lehetséges. (a biztosítási érdek nélkül kötött biztosítási szerződés semmis - ha valaki eladja az autóját, már nem fűződik hozzá érdeke, hogy biztosítsa). A lehetetlen feltételnek, a semmisségi oknak a szerződés megkötésének pillanatában kell fennállnia, ha ezután következik be, lehetetlenülésről beszélünk, ami szerződésszegési kategória. Ha pl. a kútfúró áttöri a vízzáró réteget és megszökik a víz, lehetetlenül a szolgáltatás. 
A lehetetlenség lehet fizikai és jogi. Fizikai lehetetlenségek köre egyre szűkebb a technika fejlődésével. Sokkal gyakoribb a jogi lehetetlenség: ilyenek pl. a tömegszerződések és az ún. kontárszerződések. A kontár hétköznapi fogalma elválik a jogi terminológiától. Köznapi értelemben kontár az, aki vállalkozik valami tevékenység ellátására, amihez nem ért. A jogi terminológiában a kontár az, akinek nincs jogosultsága, felhatalmazottsága az adott szerződésben vállaltak teljesítésére pl. iparengedély hiányában teljesít valaki szolgáltatást; vagy az a bába, aki természetgyógyászként vállal abortuszt. Gyakori az ilyen, főként az építkezéseknél. Ha a kivitelezés folyamatában az építtető észleli, hogy az építő nem az ő elképzelései szerint végzi a munkát vagy sikkaszt, jogvita keletkezik, és ilyenkor derül ki, hogy nincs jogosultsága, jogi lehetetlenség áll fenn. 
7. az álképviselet esete akkor áll fenn, ha valaki képviseleti jogosultság nélkül köt más javára szerződést, illetve ha képviseleti jogkörét túllépi. Az általa kötött szerződés semmis. (A képviselet kérdésével a Ptk. elég részletesen foglalkozik, nincs szükség jegyzetre.)
A nagyösszegű kölcsönre a jelzálog a legáltalánosabb biztosíték. Színlelt szerződés-e, ha a hitelező kötelezi a kölcsön felvevőjét arra, hogy adja el neki az ingatlanát, utána bérbeadja neki azonnal, de nem fogadja el elegendő biztosítékként a jelzálogot? Ez (vitathatóan) lehet uzsoraszerződés, mert kihasználja a kölcsön felvevőjének helyzetét, de az előny indokolatlan volta vitatható. Tipikusan kényszer miatt lehet megtámadni az ilyen szerződést. Létezik ugyanis nemcsak fizikai, hanem lelki kényszer, lelki presszió is, ami a megtámadhatóság körébe tartozik.

A megtámadhatóság esetei
A megtámadhatóság esteiben az állam érvénytelenség eredményével belenyúl a felek megállapodásába, de nem abszolút módon. Nem hivatalból állapítja meg a bíróság az érvénytelenséget, hanem további feltétele ennek az, hogy a sérelmet szenvedő fél hivatkozzon az okra. Figyelembe veszi a jog, hogy valamelyik fél hátrányt szenved. Ha azonban a szerződő felet ez nem zavarja, a jog nem avatkozik be. Az alábbi hét esete van a megtámadhatóságnak:
1. tévedés
A szerződési nyilatkozatot akkor lehet megtámadni a Ptk. 210.§-a szerint, ha lényeges körülményre vonatkozik a tévedés, és azt a másik fél okozta, vagy legalábbis felismerhette. Konjunktív feltételek ezek: együttesen kell fennálljanak. Lényeges körülmény: a tévedésnek a főkötelezettségre kell vonatkoznia. Ha mellékkötelezettségre vonatkozik (pl. valaki a részletfizetési kedvezményt egy havi részlet nem fizetése miatt elveszíti, miközben úgy gondolta, hogy csak három hónap után következik ez be), a döntés mindig in concreto születik. A szerződés alanyaiban történő tévedés, az  error in persona nem túl gyakori (nem azzal köt valaki szerződést, akivel akart, pl. hasonló nevű cégek összekeverése). Sokkal gyakoribb a  szerződés tárgyában való tévedés (használt lakóházingatlan esetében "feljavított" épület eladása). Itt is fennáll akkor is a tévedés relevanciája, ha azt nem a másik fél okozta, de felismerhette volna, A különbség az, hogy az első esetben a fél okozta a tévedést (olyan színben tüntette fel az adásvétel tárgyát, ami a vevőnek tetszik, pl. a ház nem vizes, az autó nem karambolozott).
2. jogi kérdésben való tévedés
A jog ismerete fikció (mindig is az volt a történelem során). A jogot mint kultúrhatalmat a maga teljességében senki sem ismeri. De ez nem mentesít! Így a jogi kérdésekben való tévedés általában irreleváns, nem vehető figyelembe. Mégis, a 210.§ lehetőséget ad a figyelembe vételére olyankor, ha jogi szakértő (mint ügyvéd) ad a jogszabályokra nézve az együttesen jelenlévő feleknek nyilvánvalóan téves tájékoztatást. Általában szerződéskötéseknél fordul ez elő, nagyon sok "ügyvédi műhiba" van. A múlt rendszerben egy informális numerus clausus vonatkozott az ügyvédekre, a rendszerváltás óta ezt feloldották. A kamarák mindenkit kötelesek bejegyezni, aki az objektív feltételeknek megfelel. 
A Ptk. szerint a téves tájékoztatásnak "jogszabály tartalmára" kell vonatkoznia. Sokak szerint a jogszabályt kell tehát csak ismerni, a bírói gyakorlatról adott téves tájékoztatás irreleváns. Ez tévedés. A jogszabály értelmét a bíróság adja meg, a bíróság értelmezi azt. Ha egy jogszabályra nézve kialakult állandó bírói gyakorlat, "élő jog", akkor ez fogja megmondani, mi a jogszabály, és az erre vonatkozó téves tájékoztatás is megtámadhatósági ok. 
3. a felek kölcsönös tévedése
A Bíró - jegyzet szerint ez ritka: "a hír nem igaz, kérem". Gyakran fordul elő. Ide veszi a bírói gyakorlat a meghiúsult várakozást is: ha ugyanarra a kérdésre nézve vannak tévedésben a felek. Ilyenkor mindkét fél megtámadhatja a szerződési nyilatkozatokat.
4. lelki kényszer
Ez is megtámadhatóságot eredményez. 
5. megtévesztés
Gyakori, ide tartozok a célzatos megtévesztés és a tévedésben tartás. 
6. aszinallagmatikus szerződések
A szerződés igazságtartalma, a benne lévő szolgáltatás és ellenszolgáltatás arányos kell legyen. Az angol Consideration -tan a végletekig elmegy ebben. Valamilyen mértékben mindig benne volt a jogban. A klasszikus és preklasszikus korban a szerződési szabadság a másik fél becsapásáig terjed, Diocletianus rendelkezései szabják ennek az első korlátokat. Iustinianus szabályozásában a laesio enormis, a feléntúli sérelem érvényesül, nagyon korlátozott mértékben: kizárólag ingatlanügyletekben, kizárólag adásvételnél, és kizárólag annak az eladónak a joga, aki az eladott ingatlan értékének a felét sem kapta meg. A középkorban ez kiteljesedik, a le nem számolt pénz is kifogás tárgya lehet. A kánonjog erkölcsi töltetű gondolkodása (tisztességet, jóhiszemet, magasabb erkölcsiséget tart szem előtt) hatására bármilyen ügyletre bármelyik felet megillető jog lett a feléntúli sérelem. Érvényes volt a facere kötelmű szolgáltatásokra is. Az persze fenn kellett álljon, hogy egyik felet sem vezette az ajándékozás szándéka. Ha a szolgáltatás és ellenszolgáltatás között feléntúli sérelem volt, az megtámadhatóságot eredményezett. 
A természetjog kodifikációk, és főleg az individuális Code Civil szakított a laesio enormis gyakorlatával, visszatért a posztklasszikus kor előtti Róma jogához. Ez áll különösen az angol jogra, ahol a Consideration - tanból nem következik az egyenértékűség. A buisness világában tevékenykedő kockáztat ugyan, de ez az ő kára.  Az ABGB még szabályozza, de belevisz egy szubjektív elemet: a feléntúli sérelem önmagában csak értékvizsgálatot igényelne, de az osztrák jogban erre nem hivatkozhat az, aki a feléntúli sérelem fennálltának tudatában köt szerződést. A tudatának ilyenkor át kell fognia az eltérést és annak mértékét is, pl. ha valaki virtusból köz ilyen kondíciók mellett szerződést, utólag nem hivatkozhat erre. 
A Ptk: szabályozása: 201.§ (2) bizonyos fokig az akkori (1959) államberendezkedéshez híven pluralista módon "túllihegi" a laesio enormis kategóriáját. Ha a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás között a megkötéskor ajándékozás fennállta nélkül feltűnően nagy az értékkülönbség, a sérelmet szenvedő fél a szerződést megtámadhatja. A laesio enormis objektív kategória. az értéket és a szolgáltatást, díjat kell megállapítani. A Ptk. keretszabályt ad - de ki mondja meg, mit jelent a "feltűnően nagy"? Természetesen a bírói gyakorlat, ahogyan ez fejtette ki azt is, hogy mi a fokozott veszéllyel járó tevékenység folytatása, mi a közérdekű cél stb. A bírói gyakorlatot a II. világháború után az jellemezte, hogy visszanyúlt századfordulótól a háborúig terjedő időszak gyakorlatához, a kúriai gyakorlathoz (pl. a fokozott veszéllyel járó foglalkozást a technika fejlettségéhez illetve primitív voltához kötötték ennek alapján). A feltűnő aránytalanság kérdésében azonban ez nem így zajlott. Az 1928-as MTJ. korlátozottan átveszi az ABGB-ből a laesio enormist, csak a feléntúli sérelem manifesztálódott. Ha ehhez fordultak volna mint alaphoz, feltűnő a feléntúli aránytalanság lett volna. De különböző esetek során saját gyakorlatot kezdtek el kialakítani: 40% körül már mindig feltűnő aránytalanságot állapítottak meg, 20% alatt pedig sohasem - a gyakorlat alapján a határt 30%-nál lehetett meghúzni. Ilyen eltérésnél a gyakorlat szerint az értékaránytalanság feltűnő, ez már megtámadási ok, hiányzik a szerződési szinallagma. 
Hiba még az is, hogy az ABGB-vel szemben ez csak objektív megtámadhatósági ok, közömbös az esetleges szubjektív rendellenesség. Egy példa: egymilliós ingatlant eladhatok másfél millióért és 600.000. forintért is, azután utólag megtámadhatom a szerződést feltűnő aránytalanság miatt. Piaci viszonyok között különösen a monopolhelyzetben lévő termelő állapíthat meg aránytalan árakat. 
A feltűnő aránytalanság intézménye a felek viszonyába történő túlzott beavatkozás: a jogalkotó célja a szerződési igazságosság beállítása (mi ez? - az angol jogban pl. a szerződés alku eredménye, a józan előrelátó ember, a reasonable man alakítja ki a kölcsönös alku mechanizmusában). 
A piac előszele a '80-as években jelentkezett, mikor a bírói gyakorlat rádöbbent: a feltűnő aránytalanság azt eredményezte, hogy a szerződés érvénytelenségét állapították meg, de általában nem történt in integrum restitutio, hanem a feltűnő aránytalanság helyett a teljes aránytalanságot küszöbölték ki. Pl. egy egymilliós autó 600.000-ért való megvásárlásakor a bíróság 400.000. forint visszafizetését ítélte meg, vagy ha a vevő még nem fizette ki a teljes vételárat, akkor ennyi kifizetése alól kapott mentesítést. Arra eszméltek rá, hogy ha a feltűnő értékkülönbözőséget lehet támadni, akkor a feltűnő aránytalanságnak csak a feltűnő voltát kell megszüntetni. A sérelmet szenvedő eddig a valóságos értéken tartotta fenn a szerződést, a teljes aránytalanság megszűnt. Innen kezdve viszont, mivel a bíróság 20% alatt soha nem állapított meg feltűnő aránytalanságot, ha 30% volt az eltérés, 10%-ban visszaállította az arányosságot, 20%-ban fennmaradt az aránytalanság. Ennek kockázatát viselje az a fél, aki drágábban vásárolt, vagy áron alul adott el. Egy polgári kollégiumi állásfoglalás mondta ki ezt, azóta a Ptk. "gyámkodása" az aszinallagmatika körében visszafogottabbá vált. De a Ptk. sokszori módosításai mégsem iktatták ki azt a szakaszt, és nem is iktattak be szubjektív feltételt mellé(pl. hogy a fél nem látta és nem is kellett látnia a feltűnő aránytalanságot). Tehát a gyakorlat enyhítette a kifogásolható beavatkozási módszert. 
7. tisztességtelen kikötést tartalmazó szerződés
Ptk. 209.§ - 1997. évi CXLIX. tv. 7. tisztességtelen kikötést tartalmazó szerződés
A magyar fogyasztóvédelmi szabályozás része ez is, összhangban az Uniós fogyasztóvédelmi rendelkezésekkel. Az 1977. évi IV. törvény épített be a Ptk-ba új §-okat ezzel kapcsolatban. Általános szerződési feltételeket, bennük lévő tisztességtelen kikötéseket új alapokon utalta be a Ptk-ba. 
A történelmi - szociológiai ív a XIX. közepén nyilvánvalóvá tette, hogy a klasszikus természetjog individuális szerződési felfogásának (amely szerint minden szerződő fél egyenlő jogok hordozója) az ideje lejárt. A tömegtermelés, a technikai forradalom, eredményeképpen, a tömegáru piacon való elhelyezésének szükségszerű következményeképp megjelentek a standardizált- vagy blankettaszerződések. Ezek tehát nem "vadhajtásai" a szerződési jognak, hanem a tömegtermelés következményei, ami nem tud máshogy, mint szabványosított formákkal szerződést kötni. Par excellance a biztosítási szerződés a biztosító összes ügyfele között teremt veszélyközösséget; de ugyanilyen standard feltételekkel jönnek létre az utazással vagy az energiaszolgáltatással kapcsolatos szerződések is. Ezekben az esetekben tulajdonképpen szükségszerű a szabványosítás. 
A szabványszerződéseket viszont egyoldalúan dolgozzák ki: az alku mechanizmusa, a kommunikációs egyensúly (az alku során együtt alakítja ki a feltételeket két egyenrangú fél) nem tud funkcionálni. Ez egy objektív, természetes tény: a vasút pl. nem tud minden szolgáltatást igénybe vevővel alkuba lépni, minden potenciális felet bevonni a szerződési feltételek kialakításába. Szükségszerű tehát, hogy a feltételeket az egyik fél alakítsa ki. Ilyenkor azonban óriási a kísértés arra, hogy csak a saját érdekeit és előnyeit tartsa szem előtt, nem úgy, mint az alku folyamán (az angol jogban a szerződés lényege az üzlet, a business, és a kommunikáció kockázatát mindkét fél maga viseli - az Európai Uniós jogharmonizációs törekvésekig nem is tartalmazta az angol jog a joggal való visszaélés tilalmát). Az általános szerződések és az azok feltételeit alkalmazók egy "újfajta feudális rendet kényszerítenek a vazallusok nagy tömegére".
Ezek a feltételek vezettek el Main státus-elméletének friedmani megfordulásáig a kontraktustól vissza a státusig. A feltételek diktálóinak körén kívül állók szabadsága addig terjed, hogy az adott feltételek mellett kötnek-e szerződést (vagy nekivágnak gyalog a nagyvilágnak, és pl. nem utaznak járműveken). Sok jogbölcsész szerint itt egy harmadik lépcsős jogalkotás történik. Az Általános rész - ben szó esik a jogügyletek jogforrási jellegéről. Az általános feltételek is úgy funkcionálnak (csak nem a két vagy több, de mindenképp vége számú kevés fél között, hanem széles körben) mintha jog lennének: a szabadságom csak addig terjed, hogy eldönthetem, ilyen feltételek mellett kötök-e szerződést. A mai konzumtársadalomnak az a lényege, hogy előre elkészített, standardizált, adhéziós, diktált feltételek mellett "kell" szerződést kötni. A megalkotó a saját előnyét nézi, tehát nagy bajokat okoz, ha a piac teljes szabadsággal működik. A tömeg ugyanis így előnytelen pozícióba kerül. A szabadság ellenére kell hatni, nem lehet mást tenni, mint korlátot szabni, máskülönben a társadalom élete anarchiába torkollik. Az állam szükségképpen, jogszabályi úton beavatkozik, nem enged szabad utat annak, hogy a tőke diktálja a piac szabályait, hanem korlátokat szab. Megtámadási jogot enged annak a félnek, aki nem vett részt a feltételek kialakításában, és akinek jogai és kötelezettségei tekintetében az általános szerződési feltételek indokolatlan és egyoldalú hátrányt eredményeznek. Éppen a szigetország, ahol az alku mechanizmusa, a felelősségnek a felekre hárítása a legerősebb, kezdi el a blancetta ticket cases-ben azt mondani, hogy a nem szokásos, meglepetést tartalmazó feltétel, ami az alku mechanizmusának körén kívül esik, nem vehető figyelembe. 
1875. Henderson v. Stevenson case: Henderson vagyona egy hajótörés során odavész, a hajózási társaság a jegyfüzetbe nyomtatott szerződési feltételekben kizárja a saját felelősségét hajótörés esetén. A House of Lords döntése szerint ez csak akkor válik a szerződés részévé, ha erre a szerződő fél figyelmét kifejezetten felhívja a feltétel kikötője, és a bizonyítási teher is őt terheli. Itt tehát felelős a társaság. 
A II. világháború után, a hatvanas évektől a kontinentális jogfejlődés a kuriózumokra, kuriózus esetekre fel azt eredményezte, hogy a törvényhozások külön törvényeket alkottak az általános szerződési feltételekről (ebbe a sorba illeszkedik a Ptk. 1997-es módosítása). 
Példák:
- Istriába járt egy menetrend szerinti buszjárat Pécsről. Vissza nem az ottani autóbusz-pályaudvarról indult, hanem egy szálloda elől. Ez az utasoknak kiadott jegyfüzetben nem volt benne, a menetrendben igen. Kérdés: felelős-e a Volán azért a kárért, ami az ebből eredő lekésésből fakad? A másodfokú bírói ítélet értelmében igen. Nem szokásos ugyanis a feltétel, erre fel kel hívni a figyelmet, nem elég a menetrendben szerepeltetni. 
- ma is gyakoriak a különböző utazási irodák üdülési programjai, amelyekben az iroda korlátozza vagy kizárja a saját felelősségét, Egyoldalúan diktált szokatlan kikötést tartalmazó általános feltétel ez, tehát érvénytelen. 
- MATÁV: minden szolgáltatásával kapcsolatban kizárja a felelősséget, pl. ha valamilyen okból szünetel a kapcsolat - ez is érvénytelen.
- temetkezési vállalkozó: öt koszorút elkavartak valahogy, nem vitték ki a temetés folyamán illetve után a sírhoz. Itt az eredeti állapot helyreállítása kizárt ("nem fogják exhumálni és újratemetni az anyósomat emiatt"), a koszorúk árának megtérítésén túl természetesen jár nem vagyoni kártérítés mint fájdalomdíj is (személyes példa!) 
- biztosító: előfordul, hogy árvízveszéllyel fenyegetett területen olyan szerződést köt, amelyben kizárja az árvízkárért való fizetést. Itt az intellektuális fölényét használja ki: apró betűs részben érthetetlenül megfogalmazott feltételek szabása. 
A Ptk. 1997. évi CXLIX. törvénnyel történt módosítása megtámadhatóvá teszi azt a szerződést, amely tisztességtelen feltételt tartalmaz. Ha ilyen szerződést gazdálkodó szervezet alkalmaz (amelyeket a Ptk. 685.§-a határozza meg), ezt a tisztességtelen kikötést a külön jogszabályban feljogosított is megtámadhatja a sérelmet szenvedőn kívül. A Ptké. II. (1978. évi 2. tvr.) sorolja fel ezeket: ügyész, jegyző (és főjegyző), szakmai és gazdasági kamarák, miniszter, országos hatáskörű szerv vezetője, fogyasztói érdekvédelmi szerv. 
A két eljárás közötti különbség:
Egyedi perekben a károsult érvényesít kártérítést a szervezet ellen (adott esetben akár úgy, hogy az utazás teljes költségét perli elveszett vagy rosszul előhívott film esetén - más kérdés, mit ítél ilyenkor a bíróság). Inter partes, vagyis e két fél viszonylatában állapítja meg a kártérítést a bíróság. Ha a törvényben feljogosított szervek egyike támadja meg  a szerződést, és a bíróság ennek helyt ad, döntése extra omnes hatályú lesz: a szervezet az adott feltétel többet nem alkalmazhatja senkivel szemben, a lezárt és befejezett jogviszonyok kivételével minden más ügyben is hatálytalan lesz (ez olyasmi, mint amikor az Alkotmánybíróság egy jogszabály alkotmányellenességét állapítja meg). A bíróság feljogosítja a pernyertes felet, hogy országos lapban a szerződés alkalmazójának költségére közzétegye az érvénytelenséget kimondó ítéletet. Az egyedi megtámadás esetén a bíróság a konkrét szerződésben a felek vonatkozásában, a szervezeti megtámadáskor pedig extra omnes állapít meg érvénytelenséget. 
Egy másik fogyasztóvédelmi rendelkezés új megtámadási okot ad az eddigiek mellett: a tisztességtelen szerződési kikötést a fogyasztó gazdálkodó szervezet esetén akkor is megtámadhatja, ha az nem általános feltétel. A Ptk. itt fogalmi meghatározásokat ad.
Tisztességtelen az a feltétel (általános vagy egyedi kikötés), amely a jóhiszeműség követelményének figyelmen kívül hagyásával a szerződésből eredő jogosultságokat és kötelezettségeket indokolatlanul és egyoldalúan az egyik fél hátrányára állapítja meg.
Indokolatlan és egyoldalú a kikötés hátrányos volta, ha a szerződésre vonatkozó lényeges szabályok félretételével történt, vagy a szerződés tárgyára és lényegére vonatkozó szokásos feltételektől eltér. 
Fogyasztónak az a szerződő fél minősül, aki a szakmai és termelői szférán kívül esik.
Általános szerződési feltétel: az a szerződés, amelyet több szerződés megkötése céljából előre készítenek el, és amelynek megszövegezésében a másik fél nem vett részt, amelynek kialakításában nem érvényesült az alku. Azt, hogy az ellenérdekű fél részt vet a feltételek kialakításában, az általános szerződési feltételek alkalmazójának kell bizonyítani (pl. FOTEX, utazási iroda).  
A Ptk. döntően diszpozitív, hézagpótló, félretehető szabályozást tartalmaz a szerződésre, nem pedig kogenseket. Ezek teszik ki a szerződésre vonatkozó szabályok zömét. Az általános szerződési feltétel kísértés a saját érdek érvényesítésére a másik fél érdekeinek ellenében, ara, hogy félretegyék a törvényi szabályokat. Ha az ezektől való eltérés lényeges, a Ptk. szabálya nem lesz kogens, csak éppen az általános szerződési feltételek vonatkozásában. Ha a szerződés ezektől általában lényegesen, következetesen eltér, az indokolatlan egyoldalú hátrányt jelent a másik fél részére. 
Ha az általános feltételek alkalmazását jogszabály köti ki, nem lehet megtámadni. 
Az előny indokolatlan és egyoldalú voltának kimondásakor figyelembe kell venni a körülményeket is. Be kell szerezni a szakmai kamara véleményét - ez természetesen nem köt, de figyelembe kell venni. 
Úgy tűnik, ily módon megfelelő fogyasztóvédelmi hatás érhető el:
- új megtámadási alap
- extra omnes hatály lehetősége
- nem csak a fogyasztó támadhatja meg.
Fogyasztóvédelmi alapállás, állami beavatkozás, kogencia: a tisztességtelenség a polgári jogban általában megengedhetetlen, és minden cselekmény ilyennek minősül, ami a másik becsapására irányul és egyoldalú indokolatlan hátrányt okoz.

Érvénytelenség esetén az állam megtagadja a normál joghatást a szerződéstől. Eredményeit tekintve a kétféle semmisség ugyanaz. A különbség az okban van, a forrásban, az eredetben. Jogkövetkezményeit tekintve az érvénytelenség mint egységes kategória ugyanazokat a hatásokat váltja ki. Lényeges különbség abban jelentkezik, hogy a semmisség hivatalból is észlelendő, a megtámadás külön jognyilatkozatot igényel. Semmisség esetében a semmis szerződésre bárki hivatkozhat, annak megállapítására elvileg külön eljárásra nincs szükség. Ez fontos, mert egyfelől ha a dominus és a servus köt uzsorás szerződést, és másnap helyreáll a kiváltó szorult helyzet, hivatkozhat a servus a semmisségi okra - de kívülálló harmadik személy is eljárhat így. Határidő nélkül lehet hivatkozni rá: olyan súlyosak a semmisség joghatásai, hogy míg a kötelmi jogot általában uralja az elévülés minden más követelési esetben, addig a semmisségnek ez nem állja útját. Hasonlít ebben a tulajdoni igényekhez (a Ptk. előtt 32 év volt az elévülési idő). 
Ugyanez a megtámadhatóságra nem áll: hivatkozni kell rá, meg kell támadni a szerződést, amelyben tévedésre vagy tisztességtelen szándékra hivatkoznak. A megtámadási idő egy év, az elévülés szabályai vonatkoznak rá (nyugvás, megszakadás, etc.). 
A kétfajta érvénytelenség közötti különbség oka: a semmisség okai súlyosak, feltétlen állami beavatkozást igényelnek a szerződési autonómiába, míg a megtámadhatóság a két fél belügye, ha nem támadják meg a szerződést, az teljesülésbe megy. 
Ptk. 235.§ írja le, mikor kezdődik a megtámadási határidő. 
A megtámadás egyoldalú címzett jognyilatkozat. Elévülési természetű (polgári perben keresettel is lehet érvényesíteni ezt az igényt, az ellenérdekű félnek nem kötelező elküldeni, a keresetindítás, megtámadási hatású). Létezik olyan törvényi szabály, hogy az ugyanabból a szerződésből eredő követelésekkel szemben a megtámadási jog akkor is érvényesíthető, ha az elévülési idő lejárt. Pl. autó adásvétele - egymillióért kel el, bár 600.000-ot ér, és a vevő az átadáskor 500.000-ot fizet ki azzal, hogy a többit egy év múlva törleszti. Ha a letelő egy év után az eladó perli a maradék összeget, lehet hivatkozni a feltűnő aránytalanságra ekkor is. 
Míg a semmisségre bárki hivatkozhat, a megtámadási joggal az élhet, aki a szerződés részese, vagy egyébként érdeke fűződik ahhoz, hogy a felek közötti szerződés érvénytelenségét megállapítsák.

Az érvénytelenség jogkövetkezményei

Az érvénytelenség joghatásai attól függnek, hogy a szerződés teljesedése milyen szakban van. 
1.  Ha a megkötést követően nem történik semmiféle mozgás - csak szerződést kötöttek, nincs birtokbaadás, sem vételár-kifizetés - a jog meggátolja a szerződés kifejlődését. Ha nincs még jogkövetkezménye, már nem is lehet. Itt csak consensus van, de nem követte egyik fél részéről sem teljes vagy részleges teljesítés. Innen kezdve már ilyet nem is lehet követelni. 
2. Ha történt teljesítés - akár csak részteljesítés is egyik vagy mindkét fél részéről - az állam már beavatkozik. Ez két formában történhet attól függően, hogy lehetséges-e in integrum restitutio.
- Az in integrum restitutio a legáltalánosabb jogkövetkezmény: olyan helyzetet kell teremteni, mintha a felek az érvénytelen szerződést meg sem kötötték volna, vagyis restituálni kell. A kifizetett összeg visszajár kamattal együtt: ha érvénytelen szerződés alapján teljesít valaki, a pénze a teljesítés pillanatától számított kamattal együtt jár neki vissza. A teljesítéskor nyílik meg a jog a visszakövetelésre. Az alaptalanul kifizetett pénzért az ellenérdekű fél köteles kamatot fizetni. In integrum restitutio csak akkor lehetséges, ha a szolgáltatás reverzibilis, vagyis visszafordítható. Ilyen mindig a pénzszolgáltatás. Ha viszont irreverzibilis, nem alkalmas arra, hogy helyreálljon az eredeti állapot, az érvénytelenség következménye csak ex nunc, a jövőre nézve funkcionál. Nem lehet ilyenkor ex tunc, visszaható hatállyal olyan helyzetet teremteni, hogy visszaálljon az az állapot, mintha a szerződést meg sem kötötték volna. Pl. ha nem tulajdonos köt valakivel bérleti szerződést, az érvénytelen lesz - ha megérkezik az igazi tulajdonos, az addigi bérletet nem lehet meg nem történtté tenni. Az érvénytelenség csak a jövőre nézve funkcionál. Ilyen az is, ha az orvos a saját vagy a hozzátartozója javára eltartási szerződést köt a halálos beteg páciensével, és az egy hónap múlva meghal: "kérődzés útján nem lehet a megevett ételt visszaadni". Az in integrum restitutionak tehát atributuma, lényegi eleme a reverzibilitás. 
- Irreverzibilis szolgáltatás esetén a jogkövetkezmény kétféle lehet:  
  ex tunc hatály esetén a bíróság a határozathozatalig terjedő időre a szerződést hatályossá nyilvánítja, a jövőre nézve érvénytelenné. Az addigi időre nézve elszámoltatja a feleket egymással. Ha pl. nem tulajdonos adja ki a lakást, akkor a valódi tulajdonos pert indít a lakók ellen - de mire ítélet születik, eltelhet egy év is, és addig azok bent laknak. Miután restituálni nem lehet, és esetleg az álbérlők előre kifizettek akár több évi bérleti díjat az áltulajdonosnak, a bíróság érvényteleníti a megkötött szerződést, hatályossá nyilvánítja az ítéletig. Megállapítja, hogy mennyi az éves bérleti díj, és a többi visszafizetésére kötelezi a szélhámos bérbeadót. Egy másik példa: valaki kontárral építtet. Félig kész állapotban van a ház, amikor összevesznek (mert nem számol el a vállalkozó a kifizetett előleggel, vagy nem tetszik a megrendelőnek az elvégzett munka). A tulajdonos szerint túlfizette a vállalkozót, és kéri a visszafizetést, a vállalkozó pedig azt állítja, hogy saját tőkéjével épített, és kéri a tulajdonost a fizetésre. A szolgáltatás irreverzibilis, tehát az in integrum restitutio kizárt - azonban mindkét fél teljesített. A bíróság vizsgálja, hogy a teljesítések arányosak-e. Ha a tulajdonos előlegei túlfizetések, vissza kell valamennyit fizetni és fordítva. Nem a kisiparosi árat fizetteti meg a bíróság, hanem szakértő állapítja meg az elvégzett munka piaci értékét. Ha nem így lenne, valamelyik fél jogalap nélkül gazdagodna. 
  Szűk körben megteheti a bíróság, hogy a szerződést a jövőre nézve, ex tunc hatállyal is érvényessé nyilvánítja, természetesen az érvénytelenség okának kiküszöbölésével. A fenti két példában (a nem tulajdonos bérbeadó és a kontárszerződés esetében) ez nem lehetséges, de pl. az autóvásárlás példájában igen. Itt ugyanis születhet olyan bírói döntés, hogy a kifizetésre került félmillió forinton túl fizessen a vevő még 300.000-ot, és így kiküszöböli a bíróság a feltűnő aránytalanságot. Ma két esetben szabhat ki ilyen ítéletet a bíróság: aszinalagmatikus és uzsorás szerződések miatt. Régebben volt egy harmadik ok is, a tisztességtelen szerződések esete, de ma már ilyenkor nem hozhat a bíróság ilyen ítéletet, a tisztességtelenséget nem lehet kiküszöbölni. Új ez a kategória: a indokolatlan egyoldalú előny kiküszöbölhető, a tisztességtelenség nem, mert abban benne van a rosszhiszem. Uzsorásszerződéseknél a bíróság az uzsorás helyzetet küszöböli ki. Létezik itt egy speciális szabály is: a kiuzsorázottat a bíróság a visszafizetési kötelezettsége alól egészben vagy részben mentesítheti is, ha súlyos helyzetbe hozná a fizetés. Ha olyan szociális körülmények indikálják az uzsorát, hogy a kiuzsorázott nagyon nehéz helyzetben van, ő nem csak a normálison felüli uzsorakamatot nem köteles megfizetni, hanem a tőkeösszeget sem. Implicite itt méltányossági kategóriáról van szó. 
Részbeni érvénytelenség
Részbeni érvénytelenség esetén az érvénytelenség jogkövetkezménye csak erre a részre vonatkozik, kivéve ha a felek az érvénytelen rész nélkül nem kötötték volna meg a szerződést. Ilyenkor a teljes szerződésre nézve beáll. 
Ha harmadik személy a mások közti érvénytelen szerződés érvényességében jóhiszeműen bízik:
Az ún. negativ interese, a biztatási kár, a szerződés elmaradásából származó kár követelhető ilyen esetben. Ha azonban pl. a második eladó rosszhiszemű, a harmadik személy felé a teljes kárért felel.  
A felek kb. az esetek 30%-ában érvénytelenségre hivatkozva kérdőjelezik meg a szerződések joghatályát a magán- és a gazdasági szférában is. 

B/6. A szerződés biztosítása
A biztosíték a kötelem megerősítése. A Ptk. "a szerződést megerősítő mellékkötelezettségek"-ről beszél. Sok intézmény tartozik ide. Azért van szükség rájuk, mert a jogügyletek teljesedésbe menésének lovagiassági alapja az, hogy a felek betartják kötelezettségeiket, de ez csak a normális eset. Amit a jog szabályoz: a felek tudják, hogy a jog merre orientálja őket, és tudják, hogy ha bíróság elé kerül az adott jogviszony, az milyen szabályok alapján dönt. 
A polgári jogi szabályozás diszpozitiv: ha a felek eltérnek tőlük, azzal a jog nem foglalkozik. De ha a teljesítés nem következik be, vagy érdekellentét áll fenn, a teljesedés formája az állami kényszer lesz, ami voltaképpen a bírósági úton történő érdekérvényesítés. De ez nem teljes: kaphat valaki egy ítéletet, de ezzel önmagában nem sokra megy. Vannak tehát szakaszok:
- bírói döntés;
- végrehajtási eljárás;
- bizonyos garanciákat a szerződésbe magába is be lehet építeni. Ez könnyítés, ami lehet pozitív garancia, és az igényérvényesítés meggyorsítása is. Ez a két terület annyit jelent, hogy különleges igénykönnyítő szankciókat lehet beépíteni a szerződésbe. 
Különleges szankciók
Egyszerű szankciók az érvénytelenség és a kártérítés. Különleges szankciók: foglaló, kötbér, jogvesztés kikötése. 

A jogérvényesítést megkönnyítő szankciók
Okuk: a peres eljárás hosszadalmas, ezért a Ptk. rendszerébe ilyen eszközöket építettek. Céljuk a felek helyzetének valamilyen módon történő megváltoztatása, ami a jogosult kedvezőbb helyzetbe hozatalával jár, azt célozza. Ennek módozatai: 
- mentesítheti az alól, hogy a szerződés létrejöttét bizonyítania kelljen,
- mentesítheti az alól, hogy a kár létrejöttét bizonyítania kelljen.
 Jelentheti ez másrészt a kötelezett helyzetének valamilyen formában történő megnehezítését. 
Módjaik: 
- a foglaló, melynek révén a jogosult nem kell hogy bizonyítsa a szerződés létrejöttét, a foglaló léte bizonyíték, és a kár mértékét sem kell bizonyítani, mert ha a jogosultat kár éri és nem akarja a nagyságát bizonyítani, a foglaló lesz a kártérítés;
- a kötbér, amely nem bizonyítja a szerződés létrejöttét, de nem kell bizonyítani a kár létrejöttét és a kár mértékét. 
Mindkettő meghaladhatja a kár mértékét, de különböznek a szankcióktól, mert ha meg is haladják, a jogosultat illetik, aki így előnyhöz jut. Ha a kár meghaladja a foglaló vagy a kötbér mértékét és ezt a jogosult bizonyítja, tényleges kártérítésre tarthat igényt. 
- a jótállás a kötelezett helyzetét nehezíti meg: azáltal, hogy ezt vállalja vagy a törvény rákényszeríti, nem áll rendelkezésére több védekezési jogintézmény.
- a tartozás-elismerés azt jelenti, hogy a kötelezettnek olyan tényt kell bizonyítani, amit ennek hiányában a jogosultnak kellene; a bizonyítási teher megfordul, a kötelezett a bizonyítási terhet vállalja át. 
Ezek peresíthető eszközök. Vannak nem peresíthetőek is, ilyen pl. a visszatartási jog: A kötelezett addig, míg nem teljesít, nem jut hozzá olyan dologhoz, ami az övé vagy őt illeti. 
A kategóriák között átfedés van, pl. a foglaló és a kötbér esetében: pozíciót változtat és szankcionál is. A funkció alapvetően a szerződés teljesítésének elősegítése. 
1. A foglaló
Akkor alkalmazzák, ha a szerződés nem megy azonnal teljesedésbe: ha a szerződéskötés és a teljesítés időben elválik. Lehet pénz vagy más dolog is. Mindig a szerződés megkötésekor kell átadni. A szerződés megkötését jelzi, teszi kézzelfoghatóvá, és biztosítékul szolgál. Tehát négy eleme van a fogalomnak:
- a szerződés megkötésekor
- pénz vagy más dolog 
- szerződés megkötését jelzi
- a szerződés megkötésének biztosítéka.
Nem vételárelőleg és nem vételárrészlet. Súlyos következményei vannak az alkalmazásának, ezért minden pénzeszköz vagy dolog átadása csak akkor lesz foglaló, ha a felek a szerződésben ezt kifejezetten kikötötték. Általában adásvétel és bérlet esetén alkalmazzák, bár a Ptk. ezt nem írja elő. Ha foglalót alkalmaznak, nem kell külön bizonyítani a szerződés létrejöttét, a foglaló léte önmagában bizonyíték: tehát ilyenkor azt kell bizonyítani, hogy a szerződés nem jött létre. Biztosítékul szolgál a teljesítéshez meghiúsulás esetén. Ha valamelyik fél hibájából meghiúsul a szerződés - tehát két eset van a felróhatóság szempontjából:
- ha a foglalót adó hibájából: ilyenkor a foglalót elveszíti;
- ha a foglalót kapó (eladó) hibájából: a foglaló kétszeres összeggel jár vissza. 
Ha egyiknek sem róható fel a meghiúsulás vagy mindkét félnek, semmifajta speciális szankció nem jár, a foglaló visszajár. 
A foglaló kárátalányként is szolgál: ha erre van oka (pl. a kár kisebb a foglaló mértékénél), nem kell a kár nagyságát bizonyítani. De lehet, hogy valamelyik fél kára nagyobb a foglaló összegénél. Ilyenkor bármelyik fél bizonyíthatja ezt, és ilyenkor a kártérítésre tarthat igényt. Mindvégig fontos a felróhatóság! Ennek ellentéte is él azonban: ha túl magas a foglaló összege és valamelyik félre méltánytalan lenne, a bíróság a foglaló összegét mérsékelheti. 
A foglaló nem bánatpénz! A különbség a kettő között az, hogy a foglaló mozgása esetén a teljesítés minden további nélkül követelhető, a foglaló megfizetése nem jár szabadulással. Bánatpénz kikötésekor azonban ha a bánatpénzt adó veszni hagyja a pénzét, tőle már nem lehet követelni. Teljesítéskor a foglaló az ellenszolgáltatás részévé válik, és a késedelem jogkövetkezményei is érvényesülnek. 
A foglaló járulékos jellegű kötelem: osztja annak a szerződésnek a jogi sorsát, amelynek biztosítékául szolgál. Ha az alapszerződés érvénytelen, nincs alapja a foglalónak, ezért a jogalap nélküli gazdagodás szabályai szerint visszakövetelhető. Naturalis obligatio esetén pedig nincs jogalap nélküli gazdagodás, a foglalóval kapcsolatos követelés sem érvényesíthető bírói úton, tehát ha visszajárna, az sem.
2. A kötbér
A szerződés biztosítéka. A szerződés nem teljesítése vagy a nem szerződésszerű teljesítés esetére kikötött pénzösszeg: meghiúsulás, késedelem vagy hibás teljesítés esetére. Pénzösszeg fizetése, ha a kötelezett későn, hibásan vagy nem teljesít. Minden esetre külön lehet meghatározni a kötbért, általában a szerződés értékének meghatározott százalékában történik ez, késedelemben napi 0,1%-okban, hibás teljesítésnél a hibás teljesítés bizonyos %-a. Csak írásban lehet kikötni, csak felróható szerződésszegés vagy hibás teljesítés esetén jár. Ha a késedelmet kimentik, nem kell kötbért fizetni.
 Kérdés: ha a jogosult követeli a kötbért, követelheti-e egyúttal a teljesítést is? Ha meghiúsulási kötbérről van szó, vagy kötbér, vagy teljesítés, a kettő együtt nem követelhető. Késedelmi kötbér esetén a kötbér és a teljesítés is követelhető. Hibás teljesítésnél nem merül fel a kérdés, mert ott történt teljesítés, csak hibásan (ilyenkor korrigálás követelhető a kötbérrel együtt). 
A kötbérnek is van átalánykár funkciója: ha a felek kötbért kötöttek ki., és az jár a jogosultnak, nem kell a kárát bizonyítania, ha az alacsonyabb, mint a kötbér összege, jól jár. Ha magasabb, bizonyítania kell: ilyenkor a kötelezett a kötbér összegét meghaladó kárt köteles megfizetni. Kötbér esetén is él az, hogy ha túl magas az összege, a bíróság ezt mérsékelheti - mármint a túlzott mértékét (az összeg a szerződés értékétől függ, a mértéke az adott %-tól). 
A kötbér is járulékos jellegű: ugyanaz vonatkozik rá ebből a szempontból, mint a foglalóra. 
A kötbérnek a régebbi gazdálkodási szabályok szerint volt nagy jelentősége, a tervgazdálkodás alatt. A szocialista szervezetek között kötelező volt kikötni, és kötelező volt érvényesíteni is. 
3. A jótállás
A szerződésszegés szabályaihoz kapcsolódik, két formája van: a kötelezett vállalja, vagy (és ez a fontosabb) jogszabály írja elő. Utóbbi áll fenn tartós fogyasztási cikkek értékesítése esetén, kormányrendelet írja elő, ami felsorolja ezeket. Szerződésszegésért való szigorúbb felelősséget jelent úgy, hogy meghatározott időtartamra szigorúbb felelősség terheli a kötelezettet. A kötelezett a felelősség alól nem az általános szabályok szerint mentesül (ha bizonyítja, hogy úgy járt el, ahogy adott helyzetben elvárható), hanem ha bizonyítja, hogy a hiba oka az átadás után keletkezett. Nem a hiba maga! 
A szerződésszegés szabályai között szerepel a Ptk.-ban. 
4. A banki garancia
Célja a jogosult helyzetének kedvezőbbé tétele. Valamelyik bank kötelezettséget vállal arra, hogy bizonyos esemény beállta vagy elmaradása vagy bizonyos okmányok benyújtása esetén a jogosultnak fizet. A kötelezett nem maga teljesít, hanem átruházza ezt a bankra, meghatározott feltételek esetén fizet a bank és nem a kötelezettől függ a teljesítés. Jutalék jár érte, de így is megérheti a kötelezett szempontjából.
5. A jogvesztés kikötése
Szerződéskötéskor van erre lehetőség, a felek megállapodása. A szerződésszegésért felelős fél elveszít valamilyen jogot vagy kedvezményt, ami őt a szerződés alapján megilletné. Ez is felróhatósági alapú. Ilyen lehet pl. a részletfizetési kedvezmény elvesztése: ha valamelyik részlettel késedelembe esik, kikötés esetén elveszíti a részletfizetési kedvezményt, és az egész tartozás fizetése esedékessé válik. Csak írásban köthető ki. A Ptk. rendelkezése szerint ha a kötelezettet túlzottan sújtaná, a bíróság mérsékelheti, enyhítheti a jogvesztés mértékét. A kikötés szerint a jogvesztés módjának két esete lehet: bekövetkezhet magával a szerződésszegés tényével, és akkor, ha erre vonatkozó jognyilatkozatot tesz. Felróhatóságtól függetlenül is megállapodhatnak benne, de ez így közelít a jótálláshoz. 
Speciális formája az elállás jogának kikötése: ilyenkor a felek megállapodnak abban. hogy szerződésszegés esetén valamelyik fél elállhat. Ez kihegyezett jogvesztés, a szerződés megszűnését jelenti. Amúgy a kikötés szerződésmódosító. 
Speciális fajtája az is, ha fix határidőt kötnek ki (ami határnap), ez tulajdonképpen elálláskikötést jelent: ha a kötelezett nem teljesít ezen a napon, a jogosult nem kell hogy érdekmúlást bizonyítson. 
6. A tartozás-elismerés
A Ptk. a szerződésmódosítás körében tárgyalja. Kötelezetti nyilatkozat, amit írásban kell megtenni. Elismeri a jogosulttal szembeni tartozását. Jelentősége, hogy a jogosultnak nem kell bizonyítani a tartozás fennállását, elég ha erre az elismerésre mint tényre hivatkozik. Az elévülést megszakítja, a jogosult jóval kedvezőbb helyzetbe kerül. Nem objektív kötelezettséget keletkeztet, élhet a kötelezett ellenbizonyítással (tévedés, megtévesztés, fenyegetés hatására tette) és úgy kell tekinteni ilyenkor, mintha nem került volna sor az elismerésre. Visszafordul a bizonyítás, folytatódik az elévülés vagy elévül a követelés. 

A szerződési érdek kielégítésének biztosítékai
Az eddigi eszközök a jogérvényesítés megkönnyítésére szolgálnak, de ez nem jelenti azt, hogy a követeléséhez a jogosult hozzá is jut. A megítélt követelés érvényesíthető is kell legyen. 
Ez a kötelezett helyzetét erősíti, a teljesítés vagyoni eszközeinek kell rendelkezésre állnia. Főszabály: a kötelezett teljes vagyonával felelős az általa vállalt kötelezettségért, a teljes vagyona a jogosult javára szolgáló fedezet. Ennek jellemzője: a fedezetet valamilyen formában megkísérlik elvonni - ennek római jogi alapú tilalma az actio Pauliana. A Ptk. a szerződés általános szabályai között szabályozza, mint a relatív hatálytalanság intézményét. A harmadik személlyel szemben bizonyos esetekben az előző jogosult vonatkozásában hatálytalan a jogügylet. Harmadik személy lehet ingyenes szerző, aki tudja vagy tudnia kellene hogy kielégítési alapból vonnak el, illetve hozzátartozó. Hozzátartozó esetén az ingyenességre vagy a rosszhiszemre jogvélelem áll fenn, de helye van ellenbizonyításnak. 
A biztosítékadás átfogó kategória. A jogosult szerződési érdekének kielégítése céljából valamilyen vagyonértéket lekötnek. Két területe van: dologi vagy személyi biztosítékok.
Dologi: egy meghatározott vagyontárgy vagy vagyonkör lekötése. Kifejezett jogintézmény erre a zálogjog és az óvadék. 
Személyi: meghatározott személy vagyonának lekötése. Harmadik személy vállalja, hogy a kötelezettség nem teljesítése esetén helytáll - kezesség. 
A polgári jog általában nem ír elő biztosítékadási kötelezettséget, csak akkor állhat fenn tehát, ha a kötelezett kifejezetten elvállalja vagy jogszabály írja elő adott esetre. 

1. Dologi biztosítékok
a.) zálogjog
A Ptk.-ban új a szabályozása, 1996. évi XXVI. tv., a módosítás foglalkozott vele. A módosítás nem volt átfogó, csak egy fejezetet érintett, a zálogjogi szabályokat. 1996. május 1-vel lépett hatályba. Átfogóan és konstrukcionálisan változtatott, a gazdasági érdekek miatt. Ilyenek: a vállalkozói szféra tőkehiánya, ami miatt hitelre van szükség, és a pénzintézeteknek garancia kell a pénzmozgáshoz. Kétoldalú érdekre volt tekintettel a szabályozás: a vállalkozásnak legyen tőkefedezete, és a hitelezőnek biztosítéka. A Ptk. módosítása egységes zálogjogi rendszert hozott létre, a jel- és kézizálog, az ingó- és ingatlanzálogra vonatkozó alapszabályozás nem különül el. Speciális szabályok vonatkoznak arra, ha a zálogjogosult a zálogjog tárgyának birtokát megszerzi (kézizálog), amikor a zálogkötelezett birtokában marad (jelzálog), amikor a zálogjog követelésen vagy jogon áll fenn. Ingó és ingatlan tárgy esetén sincs különbség, mert ha a zálogjogi nyilvántartás valamilyen fajtáját bevezetik az ingó zálogtárgyakra nézve, azokon is lehet jelzálog. A szabályozás alapja a régi magyar magánjog zálogjogi konstrukciója, amelyet először az MTJ dolgozott ki. Ennek zálogjogi részét törvénybe foglalták , ez az 1927. évi XXXV. tc. Másik alap a nemzetközi jogfejlődés volt: az Európai Fejlesztési és Újjáépítési Bank által kidolgozott szabály, amely minden ország nemzetközi kapcsolatokban való részvételekor ajánlott. 
A zálogjog fogalma: a jogosult valamely pénzben meghatározott vagy meghatározható követelést a zálogtárgyból elégíthet ki. Feltétele a kötelezetti nem-teljesítés. Ha a törvény kivételt nem tesz, más követeléseket megelőzően elégíthető ki a zálogkövetelés. Járulékos kötelem, ezért a felelősség terjedelme az alapköveteléshez igazodik; ha az alapkövetelést másra ruházzák át, vele száll a zálogjogosultság is. Önállóan nem maradhat fenn és nem ruházható át, de a Ptk. módosítás újdonsága, hogy a zálogjogot is el lehet zálogosítani. 
A zálogjog tárgy lehet minden birtokba vehető dolog, átruházható jog vagy követelés. Kiterjedhet olyan dolgokra vagy jogokra, amelyeket a kötelezett csak a zálogszerződés megkötésekor szerez. Speciális formája a vagyont terhelő zálogjog (ez is új), amelynek kötelezettje csak gazdálkodó szervezet lehet (nem a 685.§ szerinti!), jogi személy vagy jogi személyiség nélküli gazdasági társaság, de egyéni vállalkozó nem. Egész vagyont vagy a vagyon egy részét terhelhetik meg. Nem konkrétan meghatározott vagyontárgyakról van szó, hanem egy működő társaság vagyonáról, ami folyamatosan változik. Ha egy vállalat a vagyonát zálogosítja el, mindig más a zálogjog tárgya. Kiterjedhet a későbbiekben megszerezhető vagyontárgyakra, de mi van az értékesített vagyontárgyakkal? A Ptk. rendelkezése szerint tehermentesen szállnak át tehermentes forgalomban, a zálogjog tárgya az ellenérték lesz. 
A zálogjog megkötése valamilyen követelés biztosítéka. Ha az alapkövetelés megnyílik, érvényesíthető lesz, a zálogszerződés jogosultja nevesítheti az egyes vagyontárgyakat. Ez közjegyzői nyilvántartásban történik. 
A zálogjog fajtái
- jelzálog
A kötelezettet illeti meg a zálogtárgy birtoklása. A zálogkötelezett köteles azt épségben megőrizni; ha vagyonról van szó, elidegenítheti, de az ellenérték lesz az új tárgy. Károsító magatartás ellen a bíróság elrendelhet szükségmegoldást vagy újabb biztosíték adását. A vagyont terhelő zálogjog jelzálog jellegű. Itt köteles a kötelezett jelezni a jogosultnak, ha a vagyon jelentősen csökken; ilyenkor a zálogjogosultnak lehetősége van a nevesítésre az alapul fekvő követelés esedékessé válása előtt is. Ilyenkor lehetőség van arra, hogy a zálogjogosult vagyonfelügyelőként ellenőrizzen. 
- kézizálog
A birtok a jogosultnál van, köteles a tárgyat megőrizni és teljesítéskor visszaadni. Nem használhatja, de a dolog természetes hasznait jogosult és köteles is beszedni elszámolási kötelezettség mellett. Ha a zálogjog tárgya valamilyen jog vagy kötelezettség, a zálogjog kötelezettje erre vonatkozólag csak úgy tehet jognyilatkozatot, ha ahhoz a zálogjog jogosultja hozzájárult. Itt kérdés lehet, hogy kinek teljesítsen az elzálogosított kötelem kötelezettje: az eleve jogosultnak vagy a zálogjog jogosultjának? Ez attól függ, hogy lejárt-e a követelés. Ha nem, az eredeti jogosultnak, vagyis a zálogjog kötelezettjének és a zálogjogosultnak együtt, kettejüknek. Ha a követelés lejárt, a zálogjogosultnak. Együttes teljesítést a pénzkövetelés esetén a bírói letét helyettesítheti. 
Keletkezése: főszabályként szerződés útján; jogszabály előírhat törvényes zálogjogot; és keletkezhet hatósági határozattal. A törvényes zálogjog tipikus példája a bérleti szerződés: a bérbeadót törvényes zálogjog illeti meg a bérleti díj erejéig a bérlő vagyontárgyain. 
Írásban kell megkötni a jövőbeni követelésre vonatkozó és az ingatlant terhelő zálogjogi szerződést (ez utóbbit az ingatlan-nyilvántartásba is be kell jegyezni). Az írásba foglalásnál szigorúbb feltétel az ingóra vonatkozó jelzálogszerződés és a vagyont terhelő zálogszerződés esetén az, hogy a szerződést közjegyzői okiratba kell foglalni, és a Magyar Országos Közjegyzői Kamara nyilvántartásába is be kell vezetni. Ennek tartalma a jogok és követelések összege. Kötelezettenként tartják nyilván szemben az ingatlan-nyilvántartással, amelyben a nyilvántartás tárgyanként történik.
A kézizálognál a megállapodás mellett szükséges a dolog átadása is. Ha a zálogjog tárgya jog vagy kötelezettség: nem feltétel, hogy az eredeti kötelezettel közöljék, de ha a zálogjogosult érvényesíteni akarja a követelését, csak akkor teheti meg, ha a közlés megtörtént. 
Külön törvény vonatkozik a lajstromozott repülőgépekre, tengeri hajókra és az iparjogvédelmi jogokra.
A zálogjog érvényesítése: főszabályként csak jogerős bírói határozat alapján. Ez csak kielégítési alap, nem könnyíti meg a jogérvényesítést. Ha egy tárgyon több  zálogjog áll fenn, az érvényesítés a keletkezés sorrendjében történhet. Az értékesítő a jogosult, aki az árból levonja a követelését, és a többiről el kell számoljon. 
A zálogjog megszűnése: 
- az alapkövetelés megszűnésével vagy ha a zálogtárgy tulajdonosa és a kötelezett nem azonos; - a zálogtárgy tulajdonosa teljesíthet és ez is megszünteti. De a kötelezett és a zálogtárgy tulajdonosa ilyenkor elszámol egymással. 
- a zálogjogosult meg is szerezheti a zálogtárgy tulajdonjogát; ilyenkor ha jelzálogról van szó, a további zálogjogok fennmaradnak a zálogtárgyon. 
- a zálogtárgy el is pusztulhat, ha ezért a tulajdonos a felelős, új zálogtárgyat kell adjon. Itt a biztosítás vagy kártérítés lép a zálogtárgy helyébe.
- az alapkövetelés elévülésével
Új szabály a jelzálogra: ha a megszűnés valamelyik zálogkövetelés kielégítésével történik, a tárgyon fennálló többi követelés egy évig nem lép előbbre,  hanem a tulajdonos még rendelkezhet az adott hellyel. Ennek indoka, hogy hátrébb lévők valószínűleg rosszabb kondíciókkal adtak hitelt, mert a kielégítésnél hátrébb vannak. Tehát méltánytalan lenne, ha ők jobb helyzetbe kerülnének. 
b.) önálló zálogjog
Ez nem mellékkötelem, hanem maga a zálogjog válik főkötelemmé. A felek megállapodásaként jön létre. Oly módon terhelnek meg valamit zálogjoggal, hogy emögött nem áll alapköveletés, vagy a megkötéskor ezt megszüntetik. Itt a kötelezettnek nincs személyes kötelezettsége, csak a zálogtárgy. Meg kell határozni a pénzösszeget, amire vonatkozik. És mivel nincs mögötte alapkötelem, csak hat hónapos felmondással lehet érvényesíteni (ez diszpozitiv szabály, a felek közös akarattal eltérhetnek tőle). Az önálló zálogjog elidegeníthető, forgalomképes. 
A zálogjog alapjában véve mindig járulékos, feltételez egy alapkötelmet - az önálló zálogjog "kakukktojás", nem szubszidiaritás, hanem önálló kötelem, zálogkötelem. Az 1927. zálogjogi törvény ennek a Ptk.-módosításnak az alapja. A múlt rendszerben a zálogjognak csak az OTP vagy más takarékbank ingatlankölcsönénél volt jelentősége, aminél nem ért semmit, mert senkit sem lehetett kitenni a lakásából, ha nem fizette a részleteket (mivel senkinek sem lehetett második lakása). Ez után a tetszhalál után éledt fel. 
Az önálló zálogjognak két esete van:
- önálló zálogjogi szerződés megkötése
A gyakorlatban:
Valakinek van tízmillió forintja, amivel megjelenik a piacon. Elkezd valamit gyártani, de nem mer mindent kockáztatni. Felad egy hirdetést, hogy társat keres a vállalkozásához. Jelentkezik valaki, akinek nincs pénze, de van egy tízmilliós ingatlana. Erre kötnek ötmillió erejéig egy önálló zálogjogi szerződést, így a másik bátran kockáztathat, a teljes tízmillióját a piacra viheti, és együtt sírnak - együtt nevetnek. Maradhat ettől önálló vállalkozó, de lehetnek közös vállalkozók is. Ez a ritkább eset.
- volt egy alapkötelem, ami eltűnt és maradt a zálogjog  ("mint a vigyor a macska után").
A gyakorlatban:
Eredetileg a zálogjog egy alapkötelem biztosítéka, amit megszüntetnek, és megmarad az önálló zálogszerződés. Tartozom valakinek tízmillióval, jelzálog van az ingatlanomon. A teljesítési határidőre összejön a pénz, tudnék teljesíteni, de meg akarom hosszabbítani a szerződést. A hitelezőnek nem kell most a pénz, pl. az adó vagy tőzsdei szempontok miatt, és nem is akar további hitelszerződést kötni, hanem meg akarja tartani a zálogszerződést. az ingatlanból fogja majd magát kielégíteni egy vagy két év múlva, előtte persze felszólít teljesítésre. 

c.) óvadék
Pénz, takarékbetétkönyv vagy értékpapír átadása valamely huzamosabb jogviszony esetén a jogosulti követelés biztosítása érdekében. Tipikus eset: fizetőpincér - le kell tegyen egy összeget számolásra óvadékként. A jogosult birtokába kerül, szerződésszegés esetén őt illeti eljárás nélkül. Elévült követelés is kielégíthető belőle. Naturalis obligatio esetén óvadék kikötése semmis. A szerződés megszűnésekor visszajár.

2. Személyi biztosíték
kezesség
A jogosult kielégítési alapját növeli a kötelezettől független harmadik személy teljes vagyonával. A kötelezett nem-teljesítése esetén a kezes maga teljesít. A jogosult és a kezes között jön létre a kezesi szerződés írásban. Járulékos szerződés. Terjedelmében is a főkötelemhez igazodik, de ha a változó főkötelem nő, a kezesi kötelem nem nő vele - ellenben ha a főkötelem csökken, a kezesi is. Az alapkövetelés engedményezésekor a kezesi kötelem nem változik, viszont a kötelezetti alanyváltozás (tartozásátvállalás) a kezesi jogviszony megszűnik. Lehet ingyenes vagy visszterhes: a jogosult irányában ingyenes, a kötelezettében lehet visszterhes. Két fajtája van:
- egyszerű: a jogosult követelését a kötelezettel szemben kell érvényesíteni, és ha nem teljesít, a kezessel szemben. Itt a kezest megilleti a sortartási kifogás: általában együtt perlik őket, és együtt marasztalja őket a bíróság.
- kézfizető: a kezes kötelezettsége olyan, hogy a jogosult bármelyikük ellen fordulhat. Egyetemleges a felelősségük, nincs sortartási kifogás. 
Mindkettőre érvényes, hogy a kezest megtérítési jog illeti meg a kötelezettel szemben.

B/7. A késedelem
Szerződésszegés minden olyan helyzet, állapot, amely a szerződéssel ellentétes, nem áll összhangban a szerződés céljával, vagyis rendellenes. Nyelvtanilag felróható magatartást takar, azaz olyan magatartás tanúsítását jelenti, amelyért szemrehányás illet - a szerződő fél nem tanúsít olyan magatartást, amilyenre a szerződéskötési konszenzus irányul. Valójában a jogban a rendellenes eredmény, a nem szerződésszerű lebonyolódás valósítja meg a szerződésszegés valamely tényállását. Objektív kategória - független a tudattól. Szerződésszegő leszek akkor is, ha a teljesítés rajtam kívülálló ok miatt marad el, vagy lesz hibás (pl. az általam originál csomagolásban továbbadott áru hibájáról hiába nem tudok). Az eredmény a fontos, ami a szerződés céljával ellentétes tényállás, és ez egységes kategória akkor is, ha különböző csoportjai vannak. Mindre jellemző, hogy olyan magatartás, körülmény vagy állapot, amely rendellenes lebonyolódáshoz, eredményhez vezet. A rendellenes szerződés-lebonyolítás lehet időleges, ami a teljesítés időleges elmaradásában nyilvánul meg. Aspektustól függően létezi jogosulti és kötelezetti késedelem. Lehet a szerződés lebonyolításának rendellenessége végleges, amikor maga a szerződési cél hiúsul meg, végérvényesen célt vesztetté válik a szerződés (ez a meghiúsulás vagy lehetetlenülés). A szerződés teljesítési folyamatában is keletkezhet hiba, ami nem biztos, hogy meghiúsítja a szerződés célját, de ez csak in concreto ítélhető meg. Lehet, hogy kiüresíti a célt, és lehet, hogy a hiba az érdek szempontjából nem olyan jelentős, legfeljebb csorbítja a szerződési érdeket: ez a hibás teljesítés. Ennek két fajtája van: a fizikai hiba, a kellékhiány (a szerződés valamilyen szolgáltatás teljesítésére-követelésére irányul, és ez a teljesítés tárgyilag hibás), és a jogi hiba, a joghiány (jogilag fogyatékos a szolgáltatás). 

A késedelem 
Időleges nem-teljesítés. A szerződés mozgatója minden esetben valamilyen érdek, ezért van mindig teljesítési határidő is. Az időtényező általában releváns tényálláseleme a szerződésnek. Ez fennáll a kéz-közön való teljesítéskor is, de késleltetett teljesítésben való megállapodáskor is  (amilyen pl. az ingatlanvásárlás esetén a későbbi birtokbaadás). A késedelem a szerződésben megállapított időpont elmúlása teljesítés nélkül. Jó esetben a szerződésben benne van a határidő, de ez nem sine qua non. A felek érvényesen megállapodhatnak időtűzés nélkül is, ilyenkor három eset fordulhat elő:
- lehet következtetni a szerződés céljából, jellegéből a szerződés teljesítési időpontjára (pl. húsvéti nyúl rendelése Húsvét előtt). 
- erről vita is kialakulhat, ilyenkor értelmezni kell a szerződést (pl. ha valaki szörfdeszkát rendel, és nem határoz időpontot, a szállító pedig októberben teljesít). 
- ha a kötelezett nem teljesít és nincs megszabva határidő, a jogosult a kötelezettet teljesítésre felszólíthatja. Grosschmid Béni szavaival ez a megintés (interpellatio), egy egyoldalú jognyilatkozat, ami történhet annak folytán is, hogy az egyik szerződő fél a saját szolgáltatásának a teljesítését felajánlja (pl. az adásvételben   megegyeznek, de az időpontban nem, ilyenkor az egyik telesítés késedelembe ejti a másik felet). 
A szerződésszegés általában objektiv kategória, független a szerződésszegő lelkületétől, az ő magatartásának felróhatóságától, a "szemrehányhatóságtól" - a jogkövetkezmények is mindig attól függően alakulnak, hogy csak objektiv okokra (a kötelezett magatartásától függetlenekre) vezethető vissza, vagy szubjektive is hibát takar. A késedelemnek is megvannak tehát az objektiv és szubjektiv szankciói. 
- A legáltalánosabb objektiv szankció az, hogy a jogosult továbbra is követelheti a teljesítést. Időleges, átmeneti itt ugyanis a nem-teljesítés. Pl. adásvételi szerződésnél késedelembe esik az, akinek vétel-árfizetési kötelezettsége van. Az eladó perli a vevőt. Az ítélet általában a Ptk. 365.§-ra alapul, és fizetésre kötelezi a vevőt: az alperes nem tett eleget a szerződésben foglalt kötelezettségének. Korrekt így ez az ítélet, nincs vita a tényállásban, és a Ptk. adott szakaszában sem. "Mégsem szeretném, ha ilyen ítéletet hoznának". Ez ugyanis kiegészítésre szorul. Itt késedelemről van szó, tehát az eredménytelenül eltelt határidő után (Ptk. 298.§) késedelembe esett az adós. Ptk 300.§ (1): legáltalánosabb következmény a teljesítés követelése, tehát a bíró kötelezi a vevőt a fizetésre. Ez egy egyszerű példa, bonyolultabb tényállás a 365.§ alapján nem oldható meg, a szerződésekre vonatkozó általános rész alapján kell megoldani. 
- A teljesítés további követelhetőségét ki kell mondani, mert ez a legáltalánosabb követelés - a teljesítés iránti igény megmarad, sőt tetéződik, pénzteljesítés esetén a kamattal. Ez itt törvényi kamat: attól a pillanattól, amikor eredménytelenül eltelik a teljesítési idő, idegen pénzt használ az adós, ennek ára pedig a kamat. Ugyanez a helyzet a restituálásnál: reverzibilis szolgáltatás esetén a semmis szerződés alapján felvett pénz visszaszolgáltatási kötelezettsége a felvételtől áll be. Akkor is fizetni tartozik az adós a kamatot, ha egyébként kamatmentes a kölcsön. 
- Ha már nem áll érdekében a követelőnek a szerződés teljesítésbe menése, elállhat a szerződéstől. Az elállás a szerződést felbontja. Ha már nem érdeke a teljesítés pl. a szerződés tárgyából, vagy a szolgáltatás jellegéből fakadóan, érdekmúlás eseteiről beszélünk. Nem kell érdekmúlást bizonyítani akkor, ha ún. fix vagy szigorú határidős szerződést kötött valaki (kifejezett, nyomatékkal kikötött kell legyen az, hogy a teljesítési idő ez és nincs későbbi lehetőség). Önmagában a kikötés még nem teszi szigorúvá a határidőt. De ha ezt tetézik és főleg ha okot is adnak rá, fix lesz. Nyomatéka kell legyen a határidőnek. Harmadik eset, amikor nem kell érdekmúlást bizonyítani az, ha póthatáridőt köt ki a jogosult, és ez is eredménytelenül telik el (a Ptk. szerint további 8% kamat kell a késedelembeesés időpontjától). 
- Ha a késedelem nem egyszerűen objektív okokból következik be, a késedelembe eső nem tudja kimenteni magát, kártérítés-fizetési kötelezettség is terheli. Van ez alól mentesülés: ha bizonyítani tudja, hogy úgy járt el, ahogyan az adott helyzetben általában elvárható. Felróhatóság esetén köteles a késedelmes adós a késedelemből eredő összes kár megtérítésére - ez áll minden jegyzetben. "Kérem, ez az álláspont téves". Kártérítési kötelezettség ugyanis a késedelmes adóst általában terheli, az egyetlen exculpatios ok, ha bizonyítja, hogy az általában elvárhatók szerint járt el. A bizonyítás lehetősége azonban szerencse kérdésévé teszi a kártérítési kötelezettséget. Téves az, hogy felróhatóságtól függ a kártérítés: akkor is terheli a késedelmes adóst, ha nem volt neki felróható a késés oka, csak épp ezt nem tudja bizonyítani. Grosschmid Béni példája szerint az atlétikai versenyben nem az lesz a bajnok, aki a legjobb futó, hanem aki az adott versenyben in concreto bajnokká válik, ebbe pedig számtalan körülmény belejátszik. Késedelem esetén akkor mentesül az adós a kártérítés fizetése alól, ha a bizonyítást megnyeri, a bizonyítási per bajnoka lesz. A deliktuális kártérítési felelősség is felróhatóságon alapul a jegyzetek szerint, Lábady Tamás szerint mindig tartozik a kötelezett, de ha a kártérítési perben nyer, exculpálja a kötelmét, kimenti magát. Ez független a tényleges felelősségétől, bizonyítás kérdése. A jog vélelem alapján állít fel kötelezettséget, pl. hogy a kár okozója fizessen. Ez nem hit kérdése, a kártérítés szubjektiv szankció. A Code Civil óta a magánjog a teljes kártérítésre alapul. Ez alól az utóbbi évek jogfejlődése tesz bizonyos kivételt a szerződések esetén, ugyanis olyan kockázatok vannak, amit meg kell osztani a felek között, pl. az előreláthatósági korlát: csak addig terjed a felelősségem, amíg a kockázatot előre láthatom. Főszabály azonban, hogy késedelem esetén kártérítéssel tartozik a kötelezett, és csak exculpatios bizonyítással mentheti ki magát. Tehát a kártérítési kötelezettség nem szubjektiv, hanem objektiv szankció, ami alól mentesülni lehet egy bizonyítási eljárás során.
- Szubjektiv szankció az, ha valami okból a kárveszély megmarad a kötelezettnél. A kimentéses bizonyítás sikertelensége esetén a kötelezett viseli a dologban a késedelembe esés idején bekövetkezett minden kárt. Nem száll át a jogosultra, kivéve, ha a kötelezett bizonyítani tudja, hogy a kár a késedelem nélkül is bekövetkezett volna (pl. földrengés következtében megsemmisült ingatlan).
 A szerződésnek mindig van ura - a visszterhes szerződés alapján mindkét fél lehet dominus és servus is, és ugyanígy a késedelem is lehet kötelezetti és jogosulti is. 
A jogosulti késedelem eseteit törvény határozza meg.  
a.) Gyakorlatban az emberi ostobaságból fakad a leggyakrabban, pl. amikor az adós részletfizetést ajánl fel. Pénztartozás esetén a részteljesítést, a nem szerződésszerű teljesítést is el kell fogadni. Minden más esetben a szerződésszerű teljesítés el nem fogadásakor beszélünk jogosulti késedelemről. 
b.)  Másik lehetséges formája az, hogy a jogosult nem teszi meg a közbenső lépéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a kötelezett teljesíteni tudjon. Pl. az építtető a teljesítés megkezdéséig köteles a területet biztosítani a végrehajtó számára. Ha nem teszi és nem kezdődik el az építkezés, nem beszélhetünk kötelezetti késedelemről. 
c.) Végül, ha a jogosult nem állít ki nyugtát, vagy nem adja ki az elismervényt, szintén késedelembe esik. Pénzt átadni másnak csak nyugta ellenében lehet! Az elismervénynek lehetőleg tartalmaznia kell a pénzmozgás jogcímét is. Ingatlan adásvétel esetén az adásvételi szerződésben szokták elismerni a teljes vagy részleges vételár-kifizetést is. 
A jogosulti késedelemnek is megvannak a maga sajátos szankciói:
- A jogosulti késedelem legáltalánosabb következménye a kötelezetti késedelem kizárása: amíg a jogosult késedelemben van, addig ez fel sem merülhet. Ez a jogosulti késedelem objektiv  jogkövetkezménye. 
- Erre az időre nem követelhet a kötelezettől kamatot, (mint látszik, megfordulnak a jogkövetkezmények) még akkor sem, ha a tartozás amúgy kamatköteles. 
- Szubjektiv szankciója (annyiban szubjektiv ez is, mint a kötelezetti) a teljes, vagyis a késedelem következtében beálló valamennyi kár megtérítésére szóló kötelezettség, valamint a kárveszély viselése. Ez itt pregnánsabban jelentkezik: a jogosultra attól függetlenül, hogy nem történt teljesítés, rászáll a kárveszély, bár nincs a dolog birtokában. Viselnie kell tehát a kárt, függetlenül a birtokbanléttől.

B/8. A hibás teljesítés és következményei
Jhering elmélete óta vallja a jogtudomány, hogy a szerződés meghatározott célért funkcionál. Érdeket elégít ki, melynek mozgatója valamilyen szükséglet. Minden szerződés mögöttes célja egy szükséglet kielégítése. Akkor tölti be rendeltetését, ha beteljesül meghatározott időben, helyen és módon, ahogyan a felek megegyeztek. Reálisan kell teljesülnie, a szerződési kapcsolatot a célzott szükséglet kielégítése zárja le. Ez azonban gyakran nem történik így: a szerződés kielégítetlen marad, vagy más helyen - módon - időben teljesül. Ilyenkor sérül a pacta sunt servanda, a szerződési érdek. 
Szerződésszegés minden olyan helyzet, állapot, amely a szerződéssel ellentétes, nem áll összhangban a szerződés céljával, vagyis rendellenes. 
Nyelvtanilag felróható magatartást takar, azaz olyan magatartás tanúsítását jelenti, amelyért szemrehányás illet - a szerződő fél nem tanúsít olyan magatartást, amilyenre a szerződéskötési konszenzus irányul. Valójában a jogban  a rendellenes eredmény, a nem szerződésszerű lebonyolódás valósítja meg a szerződésszegés valamely tényállását. Objektív kategória - független a tudattól. Szerződésszegő leszek akkor is, ha a teljesítés rajtam kívülálló ok miatt marad el, vagy lesz hibás (pl. az általam originál csomagolásban továbbadott áru hibájáról hiába nem tudok). Az eredmény a fontos, ami a szerződés céljával ellentétes tényállás, és ez egységes kategória akkor is, ha különböző csoportjai vannak. Mindre jellemző, hogy olyan magatartás, körülmény vagy állapot, amely rendellenes lebonyolódáshoz, eredményhez vezet.
A szerződésszegés fajtái általában
A rendellenes szerződés-lebonyolítás lehet időleges, ami a teljesítés időleges elmaradásában nyilvánul meg. Aspektustól függően létezi jogosulti és kötelezetti késedelem. Lehet a szerződés lebonyolításának rendellenessége végleges, amikor maga a szerződési cél hiúsul meg, végérvényesen célt vesztetté válik a szerződés (ez a meghiúsulás vagy lehetetlenülés). A szerződés teljesítési folyamatában is keletkezhet hiba, ami nem biztos, hogy meghiúsítja a szerződés célját, de ez csak in concreto ítélhető meg. Lehet, hogy kiüresíti a célt, és lehet, hogy a hiba az érdek szempontjából nem olyan jelentős, legfeljebb csorbítja a szerződési érdeket: ez a hibás teljesítés. Ennek két fajtája van: a fizikai hiba, a kellékhiány (a szerződés valamilyen szolgáltatás teljesítésére-követelésére irányul, és ez a teljesítés tárgyilag hibás), és a jogi hiba, a joghiány (jogilag fogyatékos a szolgáltatás). 

A hibás teljesítés
Míg a késedelem a szerződés nem teljesítésének időleges vagy késleltetett kategóriája, a hibás teljesítés esetén a szerződés tárgyának nincsenek meg azok a paraméterei, amelyeket a törvény vagy maga a szerződés a teljesítés szempontjából megkövetel. A kötelezett hibásan teljesít, ha a teljesítés fizikai vagy jogi fogyatékosságban szenved. 
- A fizikai fogyatékosság a tárgy valamely kellékhiányát jelenti
- A jogi fogyatékosság esetén a teljesítésben valamilyen jogi hiba áll elő pl. harmadik személynek a dolgon fennálló joga miatt nem tudom a szerződést tehermentesen teljesíteni, bár ezt ígértem - ilyen, ha haszonélvezeti jog áll fenn az ingatlanon. 
Attól függően milyen a hiány (fizikai vagy jogi), kétféle a jogkövetkezmény: beszélünk kellék- és jogszavatosságról . Mindkettő római jogi alapú jogintézmény. 
A hibás teljesítés tárgyalásánál nagyon fontos megemlíteni, hogy a szerződés megszegése objektiv kategória, és nem akkor hibás a teljesítés, ha a kötelezetti magatartás, hiba az, amire visszavezethető a korrekt teljesítés hiánya. 
Ez egy érdekes és paradox jogintézmény. Grosschmid Béni példájával élve: ugyanarra a kávéra nézve ha arról van szó, hogy lerovom vele a szerződési kötelezettségemet, a törvényhozó abból indul ki, hogy az hibás. Megeshet, hogy "nyakamba cserdíti" a hibás teljesítést. Amikor viszont veszek egy csomag kávét, nem abból indulok ki, hogy az rossz. Az átadás és az átvétel megtörténik, és a kötelem "megkérődzik": otthon derül ki, hogy a kávé penészes, hibás a teljesítés. Van egy előzetes levárásom a teljesítés tárgyával kapcsolatban, ezt meg is fogalmazhatom a szerződésben. Ez nagyon ritka, törvényes kellék általában az, hogy felhasználható legyen egy termék, de kiköthető külön szerződési kellék is, és ennek nem teljesítése is hiba (pl. gépkocsi vásárlása esetén ha turbómotorral kell eladni, és kiderül, hogy a motor nem ilyen). A teljesítésnek tartalmaznia kell a törvény vagy a szerződés által előírt paramétereket. A törvény nem köt ki mindent, de pl. törvényes kellék az, hogy a kávé fogyasztásra alkalmas legyen.
A hibás teljesítés körében felmerül az aliud szolgáltatás kérdése pl. ha fekete tulipán hagymákat rendelek, meg is érkezik, és virágzáskor derül ki, hogy más színűt kaptam. Mi ez? A szerződés nem egyszerűen tulipánhagymára szólt, hanem feketére, és ezt a kötelezett nem teljesítette. Itt bírói mérlegelés dönt, hogy hibás teljesítés vagy nem-teljesítés esete forog-e fenn. Az aliud szolgáltatás lehet hibás, vagy időleges nem-teljesítés is, ilyenkor a késedelem jogkövetkezményeit kell alkalmazni. A hibás teljesítés jogkövetkezménye többirányú: 
- kijavítás  (a római jogi actio quanti minoris)
- ár- vagy díjleszállítás (római jogi actio predhibitoria)
- el lehet állni a szerződéstől, ha nem áll már érdekében a teljesítés: érdekmúlás esetén illeti meg az elállás joga, ugyanis ez szigorú jogkövetkezmény. Megszünteti a szerződést, ezért nem lehet bármikor alkalmazni. Bizalmi szerződés esetén könnyen lehet érdekmúlást igazolni. 
A hibás teljesítés minden jogkövetkezménye objektiv, csak a kártérítés szubjektiv (a többihez hasonlóan azonban ez is szubjektivizált).Mindhárom fenti jogkövetkezmény attól függően alakul, hogy a szolgáltatás tárgya egyedileg vagy fajlagosan van meghatározva. 
- Fajlagos szolgáltatás esetén további jog a kicserélés, ami általános jogkövetkezmény tekintve, hogy genus perire non potest. Olyan szolgáltatás esetén, amely kereskedelmi vagy termelői forgalomban tömegesen fordul elő, a kicserélés joga az egyedileg meghatározott dolog vagy szolgáltatás esetén is megillet pl. cipő kicserélése. 
- A kijavítás joga úgy is megilleti a jogosultat, hogy saját maga másutt kijavíttatja, és ennek a javításnak a költségeit hárítja a hibásan teljesítő eladóra. 
A jogosultat megilleti az actio variandi bármelyik szavatossági jogról áttérhet egy másikra, pl. elállhat, vagy kicserélést kérhet javítás helyett etc. Ha ezzel költséget okoz a kötelezettnek, azt a jogosultnak kell viselnie. 
Az árleszállítás nem mérlegelés kérdése. 
A forgalmi viszonyok a szerződések jogában egyfajta biztonságot követelnek meg. Hosszabb ideig a jogbizonytalanság megengedhetetlen, ezért a szavatosságot csak meghatározott ideig lehet érvényesíteni. A kellékszavatosság értelme a kötelem "megkérődzése", túlhúzódása az eredeti szerződéses kapcsolaton, ami jogbizonytalanságot eredményez. Damokles kardja lóg az eladó feje felett, ami megengedhetetlen: ezért születtek a törvényi határidők. Ezeknek bonyolult rendszere van, kétfélék természetüket tekintve, mint a magánjogban az időmúlás általában: létezik elévülés és jogvesztő vagy -szüntető is lehet a határidő. Ezek "kétüteműek", mindkettő bekapcsolódó jogintézmény a kellékszavatosságnál.
- Az elévülés (az idő múlása az alanyi jogot nem enyészti el, de annak jogi védettségét lefokozza). (Itt is hibás Bíró György jegyzete!). A teljesítéstől számított meghatározott határidőn belül érvényesíthetem az igényemet. Nem lehet a végtelenségig bizonytalanságban tartani a másik felet. A határidő elévülési, tehát az elévülés jogi természetét mindenben osztja, irányadók rá a nyugvás és a megszakadás szabályai is. Nyugszik, ha nem vagyok abban a helyzetben, hogy kiderítsem a teljesítés hibás voltát. Ez lehet objektiv: nem üzközik ki a hiba a meghatározott időn belül (pl. gépkocsi hengerének hajszálrepedése, ami bizonyos használat után derül csak ki). Ha egy évnél rövidebb határidőről van szó, annak letételétől számított három hónapon belül még érvényesíthető a jog. Megszakad, ha az erre okot adó jogi aktus beteljesülése újrakezdi az elévülési időt pl. per indítása, vagy ha a kötelezett írásban elismeri a hibás teljesítést etc. A hat hónapos elévülési idő a dolog átadásával kezdődik.
- A jogvesztés vagy jogszüntetés (az idő múlása az alanyi jogot ténylegesen elenyészti - "hipp-hopp, nincs alanyi jogom"). Elnyeli magát az alanyi jogot. Ilyen határidő letelte után alanyi jogot annak létezése hiányában érvényesíteni nem lehet. A jogvesztő határidők teszik kétfedelűvé a szavatosságot. Ez objektiv határidő: egy év, tartós használatra rendelt dolog esetében három év. Ezeken a jogvesztő határidőkön belül lehet érvényesíteni szavatossági igényt. Hat hónap a normális határidő, ha nem vagyok olyan helyzetben, hogy érvényesítsem a jogomat, ez kitolódik még három hónappal, ha az nem lépi túl a jogvesztő egy(illetve három) évet. Ha igen, végérvényesen elenyészti ez az alanyi jogot, ennek oka a jogbiztonság. 
Kérdéseket vet ez fel:
- Mi minősül tartós használatra szánt dolognak: Pl. egy pár csizmánál ez nem mindegy. A fogyasztóvédelmi szabályok miatt a szabályokat a fogyasztói érdek figyelembe vételével kell értelmezni, rugalmasan használni. Ezért ezekre az árukra is a három éves objektiv határidő az irányadó. 
- Egy szezon utáni végkiárusításon vásárolt sátrat a következő év augusztusában próbálok ki., és elázok alatta. Letelt a hat hónap, mégis el kell fogadják a szavatossági igényem érvényesítését. 

B/9. A szerződés megszűnése teljesítés nélkül.

Esetei:
- felek általi szerződés-megszüntetés
- jogszabály általi szerződés-megszüntetés
- bírói beavatkozással történő szerződés-megszüntetés
- halál mint jogi tény is lehet szerződés-megszüntető bizonyos szerződéseknél.

1. a felek akaratából
A felek szerződés-megszüntető joga okszerűen következik abból, hogy keletkeztethetnek és módosíthatnak szerződést. Vannak ennek jogszabályban meghatározott esetei. Lehet a szerződés megszüntetése kétoldalú és egyoldalú. Kétoldalú a szerződés megszüntetése consensus alapján vagy a felbontás. 
- a megszüntetés a szerződés felszámolása kölcsönös megegyezéssel. Jövőre nézve, ex nunc hatállyal áll be. Irreverzibilis szerződéseknél funkcionál pl. bérlet, tartási szerződés.
- a felbontás ex tunc hatályú, restitutios tényállás. Consensussal az eredeti állapotot állítják helyre, ezért feltétele a reverzibilis szolgáltatás pl. adásvételi szerződés esetén ha megtörtént a birtokba lépés és a vételár kifizetése, fel lehet még bontani a szerződést. Fontos itt, hogy a más pénzét használó késedelmes adósi helyzetben van, tehát kamattal is tartozik. 
Az egyoldalú szerződés-megszüntetés is kétféle lehet: felmondás és elállás.
- a felmondás ex nunc hatályú, jövőre nézve hatályos. A felmondás határidejével szűnik meg a szerződés. Csak irreverzibilis szolgáltatás esetén lehetséges. Az egyes esetek külön szabályozását mindig jogszabály tartalmazza. Van azonnali hatályú és rendes felmondás. Az azonnali főként munkaviszonyban fordul elő, de lehet magánjogi jogviszonyban is pl. megbízás (ami bizalmi alapú jogviszony). Rendes felmondás pl. a mezőgazdasági haszonbérlet, amelyet csak a mezőgazdasági év végére, minimum 6 hónapos felmondási idővel lehet csak megszüntetni. A lakásbérlet felmondására ugyanígy külön szabályok vonatkoznak.
 - az elállás (ami Szászy-Schwarz szerint hatalmasság) restitutios következményekkel jár. A felbontáshoz hasonló, amennyiben ex tunc hatályú, és csak olyan szerződések esetén lehetséges, amelyek restitúcióképesek, reverzibilisek, és csak törvényben meghatározott esetekben. Általában szankciós jogkövetkezményként szerepel a magánjogi jogviszonyokban. De kiköthető elállási jog a szerződésekben is, ilyenkor bánatpénz fizetéséhez köthető (foglaló: biztosíték, a szerződés megerősítésének eszköze; bánatpénz: hatalmasságot lehet rajta "megvásárolni", elállási jogot, de cserébe fizetni kell).

2. a halál mint jogi tény
A halál általában irreleváns a magánjogi jogviszonyokban. Szükségszerű következménye a halálnak az öröklés (legvégső esetben az állam örököl), ezért a halál a vagyonjogi viszonyokban általában irreleváns. Mindig van jogutód, transzlatív jogutódlás van, a jogutód lép a jogelőd helyébe. 
Kivételesen azonban mégis jelentősége lehet:
- a megbízási szerződés bizalmi alapú jogviszony, a megbízott halálakor "annak terrorista gyermekére vagy tékozló fiára" nem száll át;
- művészeti alkotás elkészítésére kötött szerződés;
- tartásra jogosult halála is kötelemszüntető hatású.

B/13. A fokozott veszéllyel járó tevékenység.

VESZÉLYES ÜZEM (345-346.§)  A Ptk. kodifikációja (1959) a levert forradalom utáni legsötétebb időben történt, ehhez képest mindkét generálklauzúla meghaladta a kor deliktuális alakzatát. Már maga az, hogy generálklauzúla formájában szövegezte meg ezeket, amikor a nagy kodifikációk a szubjektív felelősséget ugyan így szövegezték meg, de a vétkesség szabályát, amire ez épült, sokkal szűkebben határozták meg szemrehányhatósághoz kötve. Ezzel szemben a Ptk. erre a helyre a felróhatóság konstrukcióját ültette. Az objektív felelősség, a veszélyes üzem is szélesebb, mivel generálklauzúla, szemben a nyugati jogrendszerekkel, amelyek az objektív felelősséget külön jogesetekkel fejlesztették ki ( pl. a porosz vasúti törvény, bismarci törvények, robbanóanyagok és vegyszerek jogi szabályozása stb.). A Ptk. pedig a fokozott veszéllyel járó tevékenységet folytatókra vonatkozó egységes szabályozást tartalmaz. Hogy ez mi, azt a bírói gyakorlat újraalakítja, bővíti a tudomány és a technika fejlődésével pl. a mozgólépcső a nyugati jogokban technikai megjelenése után néhány évvel törvényi szabályozás alá került, Magyarországon pedig a bírói gyakorlat vonta a Ptk. "veszélyes üzem" fogalma alá. 
Az általános kárfelelősség alapja, a felróhatóság, mint a társadalmilag elvárható mérték szerinti szubjektív elem majdnem eléri a veszélyes üzemi felelősséget: mindenkitől elvárható mindaz, amit objektíve nem tud elhárítani. A veszélyes üzem kategóriájában szintén ez a mentesítő, egy kicsi különbséggel: annyiban szigorúbb, hogy csak az elháríthatatlan külső ok mentesít, a működésen kívül eső, a belső nem (lásd infarktus). Pl. vadonatúj autóban keletkező rendellenesség (befog a kormányzár) elháríthatatlan ok lesz ugyan, de belső, és így nem mentesít. Az általános kárfelelősség szerint ez mentesítene, de a veszélyes üzem keretében felelősséggel jár. A elháríthatatlan kivételével mindent meg kell tennem - ha így van, az általános felelősség szerint mentesülök, a veszélyes üzem szabályai szerint viszont nem, csak ha az elháríthatatlan ok külső. Ilyen lehet az, ha féktávolságon belül az autó elé ugrik valaki, vagyis a károsult elháríthatatlan magatartása; vagy a vis maior: valamilyen külső természeti esemény, pl. földrengés miatt kettéválik előttem az út, és én balesetet okozok. 
Vannak határkérdések, pl. a gyakorlatban viszonylag gyakori volt a gépkocsi kereke alól felpattanó kavics (a szembejövő  kocsi szélvédőjét széttöri), de ezt a bírói gyakorlat beletartozónak ítélte a veszélyes üzembe.
Nagyon európai, sőt Varga Csaba terminológiájával élve paradigmává váló szabály ez, mert generálklauzula. A nyugati jogfejlődésben résztörvényekkel fejlődött a szabályozás speciálisan az egyes veszélyes tevékenységekkel kapcsolatban: gyárak, bányák, repülőgép, gépkocsi, vegyszerek, magasnyomású vezetékekről szóló törvény, az atomenergia és az űrkutatás szabályozása. A magyar judikatúra a veszélyes üzemmel járó tevékenységeket általában, generálklauzulaként szabályozza, és hogy mi ez, mi veszélyes üzem, azt a bíróság dönti el. Egy Legfelsőbb Bírósági döntés szerint noha az orvosi műszereket a gyakorlat következetesen nem minősítette annak, az inkubátor mégis annak minősül (elromlott az inkubátor ventillátora, megégett a csecsemő egyik keze úgy, hogy néhány ujját csonkolni kellett). Ez a "bírói rugalmasság", ami a veszélyes üzem fogalmába újabb területeket von be (a röntgent még nem…). Ide tartoznak már a közlekedés eszközei: gépkocsi, hajó, repülőgép, de az elektromosság is, a robbanóanyagok, a lőfegyverek, lőszerek, vegyszerek, és a kúriai gyakorlat óta nemcsak a fejlett technika vívmányai, de a primitív technika is: kútfúrás, mélyépítés stb.
A Ptk. kettőt nevesít: a környezetkárosító tevékenységet és a vadállattartást sorolja ide. Izgalmas kérdés, hogy mi a vadállat. Az erdő- és vadgazdálkodásról szóló, valamint a vadászati törvény meghatározza, hogy Magyarországon mik a szokásos nagyvadak: őz, szarvas, vaddisznó, muflon, dámvad. És vannak kisebbek. Ma divat a kígyó, hüllők, kétéltűek, a nagymacskák tartása - ez is nyilvánvaló. A legnagyobb "állatkártevő" az utóbbi években azonban a pitbull, és van is olyan első fokú ítélet, amely vadállatnak, vagyis a veszélyes üzem alá tartozónak minősítette. 
Ptk. 349.§: államigazgatási jogkörben okozott kár. Ma ez közigazgatási jogkör, hatósági jogkör, amikor az állam közhatalmi aktusával okoz kárt. Egyre gyakrabban van napirenden. Az állam évszázadokig immunitást élvezett (még néhány éve is ezzel élt egy brit diplomata, aki a bonni követség szolgálati lakásának közüzemi költségeit nem fizette, és arra hivatkozott, hogy ő nem perelhető, mert az angol királyi ház sem az). Itt tulajdonképpen alkalmazotti felelősségről van szó, a specifikuma ehhez képest csak annyi, hogy miután hatósági jogkörben történt a károkozás, meg kell kísérelni először ennek keretében enyhíteni a kárt. Ha ez sikertelen, akkor lehet bírósághoz fordulni. Ma már benne van a Ptk.-ban, hogy ezt alkalmazni a bírósági és ügyészségi jogkörben okozott károk megtérítésére is. Az eredeti szöveg ezt nem tartalmazta, implicite kellett beleérteni, az indoklásban azonban szerepelt, hogy ezek a szabályok vonatkoznak a "bírák, ügyészek és egyéb kártevők" eseteire is…
A veszélyes üzem speciális tényállásköre a Ptk 346.§-ban: ha a veszélyes üzemek egymásnak okoznak kárt. Fontos, mert tipikus eset, hiszen ilyen pl. ha két autó összeütközik, és ilyenkor vagyoni és személyi károk keletkeznek (ha harmadik személy károsodik emiatt, innocent bystander, egyetemlegesen felelnek). De előfordul, hogy 30 - 40 autó rohan egymásba és okoz egymásnak kárt; vagy az iskolapélda (ami a "nagy magyar ugaron" mégis megesett BH-k tanúsága szerint): túl magasra rakott szénásszekér rakománya eléri a túl alacsony villamosvezetéket, kigyullad a széna, áramütést kapnak a lovak; vagy a túl alacsonyan szálló repülőgép megijeszti az autóst, aki ettől egy fának ütközik. A legtipikusabb mégis a karambol. A 346.§ határozza meg az egymás irányában való felelősségüket három lépcsőben:
•	általános szabályt kell alkalmazni, a 339.§ szerint az felel, aki az általános szabályok szerint is felróható magatartást tanúsított. Általában a biztosító fizet. Egyszerű esetben az egyik vezető ittas volt. De általában szakértő kell hogy megállapítsa az ütközés rekonstrukciójával azt, hogy ki volt a felelős. Ez sokszor nagyon nehéz. 
•	ha mindenki kimenti magát, az az üzembentartó felel, akinek az üzemében bekövetkezett rendellenességre vezethető vissza a károkozás. Gyakori a felpattanó kavics: előzéskor vagy szembeforgalomban is; vagy az infarktus; egy, az utastérbe berepülő méh vagy légy; esetleg egy tüsszentés: "amely sorsszerű, ellenállhatatlan, csak úgy jön" (utóbbi esetben szakértő állapította meg, hogy a vétkességnek "még a lehelete" sem hozható hozzá). Ilyenkor a büntető felelősség alól mentesül, de a kártérítés alól nem! Gyakran hivatkoznak műszaki hibára a károkozók, ami egy nagyon faramuci dolog. Ugyanis ha valaki műszaki hiba miatt balesetet okoz, a szakértő meg fogja állapítani, hogy az elhasznált gumik miatt kapott könnyen durrdefektet, és így idézte elő a balesetet a kormányozhatatlanná vált autójával. A bírói gyakorlat szerint pedig elvárható a vezetőtől az ezt érintő figyelem, ezért a "nyakába cserdíti". A gumi elhasználtsága valóban hanyagság, és a hibák jó része tényleg kideríthető az átlagember számára megfelelő ideig tartó foglalkozás után - de itt az általános elvárhatósági zsinórmérték fiktív: nincs olyan ember, aki fél órás vizsgálat után kezdi csak meg a kocsija mindennapi használatát. 
•	ha egyik eset sem áll fenn: mindenki a saját kárát viseli. Ez következne a 99.§ szabályából: a tulajdonos viseli mindazt a kárt, Aminek viselésére senki sem kötelezhető - az általános szabály itt visszacseng.
Elháríthatóság: csak az mentesít, ami elháríthatatlan külső ok:
 - vis maior;
 - harmadik személy magatartása;
 - a károsult magatartása, ami lehet pl. figyelmetlenség vagy öngyilkos szándék. Ha nem elháríthatatlan a károsult magatartása, az kármegosztáshoz vezet. Ennek mértéke bírói mérlegelés kérdése, de az arány megállapításánál minig figyelembe kell venni az üzem veszélyességét mint növelő tényezőt. Nagyon sok károsulti közrehatás vanpl. olyankor is erről van szó, amikor egy részeg ember akkor veszi észre, hogy a vonat elérte a lakóhelyét, amikor az elindult. Leugrik róla, a vonat levágja a lábát. Ma már elvárható, hogy olyan vonatok legyenek, amelyekről nem lehet leugrani elindulás után (mint az intercity), de itt is van károsulti közrehatás. A bíróság nem fele-fele arányban szokta a kárt megosztani, hanem pl. 70%-ban a MÁV, 30 %-ban a károsult a saját önhibája folytán - a megosztás oka, hogy az egyik egy veszélyes üzem, "míg a másik egy egyszerű lumpen elem". Az elháríthatóság körébe tartozó eset volt az, amikor a vonatba követ dobáltak, és egy gyermek meghalt annak következtében, hogy egy kő eltalálta. Itt a MÁV fele: a kő külső ok, de nem elháríthatatlan, lehet (és kell is) olyan körülményeket teremteni, amelyek között nem fordulhat ilyesmi elő. 

B/14. A felelősség módja, a kártérítés mértéke. Járadék.

345.§ (1) adja meg a vétkességi, helyesebben felróhatósági felelősség fogalmát, kiegészítve a elvárhatósági formulával. Öt elemet határoz meg feltételként a kártérítési felelősségre:
  1. jogellenes magatartás (deliktum);
  2. ennek következtében beálló kár;
  3. a kettő közti okozati összefüggés;
  4. az ún. felróhatósági tényálláselem (ami szélesebb, mint a vétkesség);
  5. a bizonyítási teher. 

1. Jogellenes magatartás
A polgári jogi felelősség akkor áll be, akkor lesz szemrehányható egy magatartás, ha jogellenes. A jogellenes magatartásnak lehetnek következményei - a jogosnak is, de az mindig kártalanítás (pl. szükséghelyzetben károkozás). Kérdés ezek után, hogy kell-e bevonni a szövegbe a jogellenesség kritériumát? Tudniillik a polgári jogi károkozás önmagában az, ami kiváltja a jogellenességet - ez a magánjogi deliktum, amely szerint minden károkozással járó magatartás jogellenes. A jogellenességet önmagában disiunctive nem kell megfogalmazni, a károkozás ténye maga jogellenes, kivéve ahol a károkozás kifejezetten a törvény által megengedett. Ezt a magyar jogász nehezen dolgozza fel. Az alperes első védekezési argumentuma az, hogy a magatartása nem volt jogellenes: "ezt a szempontot felejtsék el".     Pl. egy környezeti károkozásnál gyakori alperesi védekezés, hogy a jogszabály határértéket állapít meg, és a szennyezés ezen belül van, a magatartása tehát nem jogellenes. De a jogellenességéhez elég önmagában a károkozás. Vannak ugyan határértéket meghatározó jogszabályok, de ezek közigazgatási jellegűek, a bírság kiszabásának feltételei. Ettől független kérdés a polgári jogi felelősség, amely akkor is fennáll, ha a határérték felét sem éri el a szennyezés, de kárt okoz. 
A '60-as évek elején voltak gyakoriak a kilátás-elvonási perek, amelyek szomszédperként indultak. Az építkezés ilyenkor jogerős építési engedély maradéktalan betartásával zajlik. Erre hivatkozik az alperes. De a kilátás elvonásával a másik ingatlan értéke csökken (erre vonatkozik Jhering csodálatos paradox asszociációja a vak ember kilátáshoz való jogáról: ugyanis neki is van), az ingatlan értékében manifesztálódik a kár. A kártérítés alapja az ingatlan két értékesítési ára közötti különbség lesz. 
Ha ez így van, akkor miért van a jogellenesség hangsúlyozva, a jogellenes jelző miért szerepel a jogszabályi szövegben? "Mert rossz a kodifikáció." A kitétel szükségtelen. Nem azt kell nézni, hogy egy magatartás jogszabályba ütközik-e, hanem hogy jár-e kárral, és megengedi-e ezt a károkozást a törvényhozó
- szükséghelyzetben,
- jogos védelmi helyzetben,
- a károsult beleegyezése esetén (pl. sportoló, mikor a ringbe lép, és szabályos meccs során szenved sérülést),
- kifejezetten felhatalmazza a törvény az államot a közérdekből történő kisajátításra, bár ez kártalanítással történik. 

2. A jogellenes magatartás következtében megjelenő kár
A kár vagyoni hátrány. Az autonóm magánjogi jogalany a vagyoni viszonyokban egy vagyontömeg alanya is, ami magába integrál tulajdoni viszonyokat és az összes kötelmi jellegű követelést vagy tartozást. És ez a vagyon csökken a kárral. A büntetőjogi gyökerektől való felszabadulás jelentős kritériuma a teljes kártérítés elve. A Code Civil az első, amely teljes kártérítésre kötelez a culpa levissima esetén is. 
Mi a teljes kár?
Pl. Ha valakit gyalogosként elgázol egy autó: elesik, a ruhája javíthatatlanra szakad, a szemüvege összetörik, a diplomatatáskája tartalma is megrongálódik. A kár mindennek az értéke lesz. De ő munkaképtelenné is válik: nem tud kereső foglalkozást végezni, táppénzt kap, ami sokkal kevesebb, mint az aktív tevékenységével keresett összeg: ez folyamatosan előre keletkező kár, jövedelemveszteség, keresetkiesés. Ha a baleset a károsult lakóhelyétől távoli helyen történik, a felesége odautazik: a vonatjegye, a szabadsága kivétele, ajándékok vétele ("ha fordított helyzetről van szó, és a feleség szenvedett balesetet, a férj még egy nagy csokor virágot is kell hogy vegyen"): ez egy harmadik kör, és kérdéses, hogy utalható-e ez a károkozó szférájába? Hiszen ezek a kiadások elhatározás kérdései. 
A Ptk. 355. §-a a kártérítésen belül éles cezúrákkal három kárelemet határoz meg:
  1. a damnum emergens, a felmerült tényleges károk (jelen esetben a ruhák, szemüveg, táska)
 2. a keresetkiesés, -veszteség (az is lehet, hogy kiskorú tartásáról gondoskodik, és a táppénzből nem tudja őket úgy gondozni - ilyenkor jár egy tartást pótló járadék is); ez a lucrum cessans, az elmaradt haszon vagy nyereség köre (pl. földkotrógép elvágja a villamoskábelt, és a keltetőben megzápulnak a tojások, a vállalkozó elveszíti a nyereségét)
  3. azoknak a költségeknek és kiadásoknak a köre, amelyek ugyan szubjektív elhatározáson alapulnak, de a bíróság dönti el, hogy ezeket szükségesnek és indokoltnak tekinti-e. Ezek szubjektív elhatározás folytán objektivizálódó károk. 
  4. Jogunk a nem vagyoni, az erkölcsi vagy eszmei kár megtérítését is lehetővé teszi. Jogi paradoxon ez, hiszen ha a kár vagyoni természetű hátrányt jelent, akkor a nem vagyoni kár fogalmi ellentmondás. A jognak azonban rengeteg fiktív intézménye van. Ez olyan kárelem, amely a személy, a személyiségi jogok megsértésére reflektál. 
A teljes kártérítés fogalmában tehát négy elem integrálódik.

3. A jogellenes (inkább károkozó vagy "a") magatartás és a kár közötti okozati összefüggés
Ez a legnehezebben kezelhető elem. Az okozati összefüggésnek ugyanis a magatartás és a kár között feltétlenül fenn kell állnia, de a fennállása még nem jelenti azt, hogy minden keletkezett kárt a károkozó szférájába utalunk, a károkozó kártérítési kötelezettségévé teszünk.
Pl. Egy teherautó megrongál egy hidat, ez balesetet okoz, lezárják a hidat néhány napra vagy egy hétre. Az arra járó személyek és szállító járművek kerülőútra kényszerülnek, ami többletköltséggel jár: benzin, amortizáció, idő. A híd egyik oldalára a forgalomra építve vendéglátóegység települ, neki a javítás idejére jövedelem-kiesése van. A kerülőútra kényszerült jármű balesetet szenved, olyat, amilyen a hídon nem érte volna (egy szarvas az erdőből elé ugrik). Ezek mind vagyoni hátránnyal járó tényállások, és az okozati összefüggés körébe esnek - de mindezt a károkozó szférájába kell-e utalni? 
Az okozati összefüggés természettudományi fogalma használhatatlan (ami a múltból a jelenen át a jövőbe visz szét- és elágazásokat). Itt summum ius, summa iniuria, vagyis a legnagyobb igazságtalanság lenne ennek alkalmazása. A bírói gyakorlatnak fogódzókra, kapaszkodókra van szüksége. A természettudományos kategóriát le kell fordítani a jog nyelvére. A jog kialakít egy terminológiai készlettárat, instrumentális eszköztárat, ami az okozati összefüggés parttalanságát korlátozza. Ez a legnagyobb tudomány: egy természettudományi kategóriát a jog lefordít a maga nyelvére, így állapítja meg egy adott károkozási processzusban, hogy a kárt a károkozó terhére írja-e, vagy abba a körbe utalja, ahol a tulajdonos viseli mindazt a kárt, amelynek viselésére nem lehet harmadik személyt kötelezni. 
Ezeknek a kapaszkodóknak a "ravasz tulajdonsága", hogy egyaránt használhatók a kártérítés korlátozására és kiterjesztésére is. A bírói gyakorlat emiatt úgy alakul, hogy nem azt mondja: "a keletkezett kárelem okozati összefüggésben áll a károkozással és ezért a károkozó meg köteles azt téríteni", hanem hogy "fennáll az okozati összefüggés" - a feje tetejére állítja a jogalkalmazásban az okozati összefüggés kategóriáját. Abból indul ki, hogy az adott kárelemet még a károkozás körébe vonja, ha azonban távolinak, közvetettnek tartja, azt mondja, hogy összefüggés nem áll fenn. Így a bírói "szubjektivitásnak", mérlegelésnek, szabad belátásnak a kártérítési jogban minden eddigit meghaladó jelentősége van. Itt az a hatáskör fokozódik, amit a túlzott mértékű foglaló és kötbér mérséklési jogánál már láttunk: azt is a bíróság dönti el, hogy mi a túlzott mérték. 
A kapaszkodók jogi distinkciók, amiket természettudományos kategóriákból nyernek deduktív módszerekkel.
  1. Ha a károkozás előre látható volt: az előre láthatóság korlátja alapján illogikus felelősségre vonni a károkozót olyan következményekért, amelyek nem voltak előre láthatóak. Ugyanis a vétkességi elvnél az ilyen károkért a "vétkesség lehelete" sem áll fenn. De mit kell előre láthatónak tekinteni? Az egész múltból induló jövőt? Különbséget kell tenni az absztrakt előreláthatóság és a konkrét között. Az absztrakt előreláthatóság körébe tartozik pl. az, ha "egy apa gyermeket nemz, elvileg előre láthatja, hogy egy kis terrorista lesz tizenéves korában". A konkrét így azt jelenti, hogy a kár lefolyásának módját kell látni? Pl. a karbantartók az utcán javítanak egy gázvezetéket. Nyitva hagyják az akna tetejét, körülrakják jelzőlámpákkal és elmennek pihenni. Ezalatt két kíváncsi gyerek az egyik lámpával lemászik, a lámpát elejtik, és robbanás következik be. Előre látható-e ez? A konkrét folyamat nyilvánvalóan nem, de azzal, hogy nyitva hagynak egy balesetveszély-forrást, a lehetőség igen. Az angol bíróság ebben az esetben el is marasztalt. A francia gyakorlat nem tesz különbséget az absztrakt és konkrét előreláthatóság között "és így is megél". 
  2. az adekvát kauzalitás száz éves német tan, amely átment az osztrák és svájci jogba is, a magyar Kúria gyakorlatában és a mai jogalkalmazásban is jelen van. A magatartás és a kár közötti adekvát okot keresi. Német alapja egy optimális megfigyelő, a német filozofikus alkat, a gyakorlatilag mindent tudó, akinek a magatartás tanúsítása során tudnia kell azt, hogy annak milyen releváns következményei lesznek. Pozitív értelemben nem határozható meg. Negatíve: az elv kirekeszti az egészen különös, egyedülálló tényállási elemeket, azokat a teljesen valószínűtlen elemeket, amelyek szokatlanok az adott körülmények között. Pl. egy baleset utáni műtét esetén az orvosi műhiba még a károkozó szférájába utalt körülmény - a múlt század óta az orvosi tevékenységben benne van a műhiba -, de ha az a szabályok durva megsértése miatt történik (részegen operál, benne hagyja a páciensben a szikét vagy valami mást - pl. egy epehólyag - műtétben a szike letört vége belement a májba, nem is vette észre senki, csak amikor keresték a darabot és egy röntgenfelvétel megmutatta; a beteg sem figyelt fel rá, egy névtelen levél értesítette erről, per lett belőle):ez novus actus interveniens, egészen új tény jön közbe, ami megszakítja az adekvát kauzalitást.
 Pl. Mrs. Amack három gyermek után sterilizáltatta magát, de a műtét nem vezetett eredményre, teherbe esett és testi fogyatékos gyermeket szült. Az orvosteam "nyakába cserdítette" a gyermek kihordásával, megszülésével stb. és a fogyatékossággal kapcsolatos valamennyi terhet. Az első- és másodfok elutasította a kérelmét: a terhesség első harmadában kiderült már ugyanis a fogyatékosság, "elvárható lett volna az abortusz", tehát új tény állt be, a megszületés hagyása miatt érte a kár. A Lordok Háza másképp ítélt: nem szakadt meg az oksági folyamat, ezért marasztalt 280.000 fontra.
A nyitott ablakon bezúduló vihar összetöri a bent lévő tárgyakat. Kérdés: azért történt ez, mert kinyitottam az ablakot, vagy mert nem csuktam be? Gyötrelmes lehet a kérdés. A novus actus interveniens megszakítja a folyamatot, de itt is a bíró dönti el, hogy mi ez. Ehhez közel álló tan:
  3. a normális következmények elve, amely szerint csak azt a kárt lehet a károkozó terhére írni, amely a magatartás normális, ésszerű következménye. 
Pl. egy budapesti kórház zárt elmeosztályáról megszökik egy vidéki beteg, aki vonattal haza akar menni. Mivel nincs jegye, a kalauz leszállítja a vonatról. Ő a vonat alá veti magát és meghal. A halála nem normális következménye annak, hogy megszökött, a kórház tehát nem felel emiatt, kivéve, ha az elmebetegsége szuicid elemekkel járt (volt már öngyilkossági kísérlete), mert ilyenkor igen.
 Pl. egy nyugatról importált gépsor meghibásodik vidéken, csak egy fővárosi szerelő javíthatja meg. Ő autóbalesetet szenved, kórházba kerül. Minden kára természetesen a károkozó terhére esik, de az, hogy vidéken a gép állása hosszabb lesz és termeléskieséssel jár, mert a szerelő felgyógyulásáig nem indulhat a termelés, nem normális, hanem ésszerűtlen következmény.
 Pl. valaki bűncselekmény elkövetésére csábít egy jó házból származó gyermeket, akinek az édesanyja szégyenében öngyilkos lesz. Ez nem normális következmény, a "csábító" terhére nem írható. De ha az anya a bűncselekmény hatására idegösszeroppanást kap és hónapokig otthon marad táppénzen, az már igen.
  4. a szerves összefüggés a magatartás és a kár között. Nagyon hasonlít a normális következmények elvéhez. Ahol a bíróság marasztalni akar, ott megállapítja a szerves összefüggést. 
Pl. egy híd megrongálása: szerves összefüggésben van-e a károkozással a vendéglős kára? A bíró szerint nem, hanem az általános élet- és üzleti kockázat körébe tartozik. A híd lezárása ugyanis nem csak jogellenes magatartás következménye lehet: karbantartás, tömegszerencsétlenség, természeti katasztrófa miatt is bekövetkezhet. 
Pl. egy édesanya hypot hagy az asztalon, és csengetnek. A "pici terrorista porontya" iszik ezalatt belőle. Felel az anya (ha babysitter tette, még inkább), de ha az a tényállás, hogy a gyerek meglátva a hyposüveget felmászna, de leesik és eltöri a lábát, nincs meg a szerves összefüggés.
Pl. ha valakit országúti banditák kirabolnak, ő lestoppolja a következő arra haladó autóst, és vele balesetet szenved, nincs szerves kapcsolat a baleseti kár és a rablók magatartása között.
  5. a kockázati körök ezzel szoros összefüggésben állnak. Olivier Wendell Holmes szerint a szerződés (és kiterjesztve a kötelem) tulajdonképpen nem más, mint kockázat, rizikó. Még inkább áll ez a deliktuális jogra. Vagy a károkozó, vagy a károsult kockázati körébe utalja a kárt a bíróság. Ez jellemző lenne a mindennapi élet szférájában is (vadonatúj körömcipőt az első tömegközlekedés alkalmával széttaposnak), de a legritkább ilyenkor a per. Ennél sokkal gyakoribb a gazdasági szférában.
 Pl. egy árokkotró gép elvág egy telefonkábelt, a település fele összeköttetés nélkül marad. Esetek sora: elmaradt üzletkötések, mentőautó kihívásának elmaradása, orvosi segítség nélküli szülés, stb. A károkozó mindezekért a kárkövetkezményekért felelősséggel tartozik? Nem. Vannak az életnek és a vállalkozásnak olyan kockázatai, amelyeket a bírói gyakorlat a károkozó vagy a károsult kockázati szférájába utal. A MATÁV felé tartozik a gép vezetője, de a távoli következményeket nem tereli rá a bíróság. A híd példájában pedig, mivel a hídon való közlekedés más okokból is szünetelhet ideiglenesen, az általános életkockázat körébe tartozik a többletidő és -költség, és a vendéglős elmaradt haszna is. 
Minden példára igaz: too remote, túl távoli a kár, a bíróság határt von, és nem állapít meg kártérítési felelősséget. 
És jön a hétköznapi tapasztalati ember, a reasonable man, aki józan üzletember, akinek nincs szüksége filozofikus alátámasztásra, aki nem mindent tudó, hanem cselekedete a mindennapi tapasztalatokon nyugszik. Ő példázza a protagonista szemléletet. Az egész kártérítési elmélet angol jolly jokere ő, akinek nincs szüksége az adekvát kauzalitáshoz hasonlóan természettudományos alátámasztásra. Érdemes összehasonlítani a mindent előrelátó filozofikus német polgárral. Ez a két típus jellemzi legjobban az egész okozati összefüggés körét, amely a magatartás és a kár mellett a harmadik elem.

4. A felróhatóság és az elvárhatóság
"mentesül, aki úgy járt el…"
Az alanyi oldalon a felróhatóság korrelátumát jelenti. A 339.§ a felróhatósággal helyettesíti a vétkességet. 
A vétkesség a szándékosság és gondatlanság valamennyi kategóriáját jelentő elem: vétkes, vagyis jogilag és morálisan felelős. Dolózusan tett és eventuális szándékkal megvalósított magatartások tartoznak ide. A vétkesség a tőlem elvárhatóság kategóriája, nem lehetek vétkes, ha az én mércémmel mérve nem vagyok az. 
A felróhatóság ennél többet jelent: felróható minden olyan magatartás, amellyel nem úgy jártam el, ahogy az általában elvárható. Az általában elvárhatóság kategóriája ez, objektív, olyan zsinórmérték, amely a felelősséget bizonyos fokig objektivizálja. A római jogban a bonus et diligens pater familias gondossági mércéjével elindul már ez, ami bizonyos fokig egy absztrakt kategóriát állít fel. Az általános elvárhatósághatóság még több: társadalmilag elvárható. Más a szakemberrel és a laikussal szemben, épelméjűvel és a kicsit debillel szembeni elvárás. Az elvárhatóság viszont objektív: adott helyzetre, konkrét tényállásra való vonatkoztatása a társadalmilag elvárható magatartásnak. Ez több, mint a vétkesség, ami akarati kategória: magába foglalja a vétkességet, a jó- és rosszhiszemet (amik tudati kategóriák), és a fokozott veszélyekkel szembeni fokozott gondosság követelményét is. 
Általában elvárható mindaz a magatartás, amely a károkozás bekövetkezésének elkerülése érdekében objektíve nem elháríthatatlan. Nem várható el, hogy elhárítsam azt, ami elháríthatatlan. A társadalmi elvárhatóság azt jelenti, hogy minden olyan magatartás felróható, melynek során a kár elkerülése érdekében nem hárítottam el, amit objektíve még elháríthattam volna. 
Pl. A rendszerváltás előtti utolsó időkben egy állami tulajdonú ház tetejéről lezúdul egy  eljegesedett hótömeg, és roncsolja az alatta álló autót. A bíróság marasztal, mert az állami tulajdonú háztól elvárható, hogy hófogó legyen a tetején. Nem számít az, hogy az ilyen épületek 60%-a nincs hófogóval ellátva! Ennek tudatában hozzák meg az ítéletet. 
A fokozott veszéllyel járó tevékenységért való felelősség (345.§) és az általános felelősség között nagyon kicsi a különbség, Ugyanis aki fokozott veszéllyel járó tevékenységet folytat, az abból eredő minden kárért felel, és csak akkor mentesül, ha a kárhoz elháríthatatlan külső ok vezetett. És nem belső! Pl. infarktust kap az autó vezetője, és balesetet okoz. Ez belső elháríthatatlan ok, ha nem volt előzménye, és nem mentesít. Ha volt előzmény, még vétkesség is terheli. Külső ok, ha egy gyereket löknek az autó elé vagy vad ugrik ki féktávolságon belül. Ez mentesít. Az általános felelősség alól mentesít a belső elháríthatatlan ok is: minden elvárható, ami objektíve nem elháríthatatlan. Az előzmény nélküli infarktus ilyen, az már too remote lenne, ha azt is vizsgálnák, hogy milyen életet élt, az infarktus kialakulásában mekkora felelősség terheli. 
Objektivizálódik az általános vétkességi elvvel szemben a magyar felróhatósági szabály. Társadalmilag minden elvárható ugyanis, ami objektíve nem elháríthatatlan. Ami az, ha belső ok is, mentesít.

5. A bizonyítási teher
339. §: exculpatios szabály, amely praesumálja, vélelmezi a felróhatóságot, vagyis engem terhel annak bizonyítása, hogy a magatartásom nem volt felróható. Minden magyar jegyzet szerint a magyar jogban négy feltétele van a kártérítési felelőségnek (az eddigi négy). "Ezzel szemben én azt mondom", hogy minden károkozás jogellenes, és ha fennáll az okozati összefüggés, felelős a károkozó, mert a felróhatóság hiánya csak mentesülési ok, és ezt neki kell bizonyítania. A nagy európai kódexek általában a direkt felelősség mellett állnak (lásd német baromfipestis-ügy). A magyar jog szerint felelős vagyok, és akkor mentesülök, ha bizonyítok. Engem mint károkozót terhel a bizonyítás, és ez egészen más, mint ha a törvény csak a felelős károkozásért terhelne. 
Grosschmid Béni  a rei vindicatios perre hozza fel az atlétikai verseny nyertesének példáját, a bajnok esetét. Ilyen a tulajdoni per bajnoka is: az győz, aki bizonyítani tudja a tulajdonát. És ez nem mindig a tulajdonos. Az igazság és a bizonyítás gyakran nem ugyanazt mutatja. Vagy győzök, vagy nem - ez más, mint az objektív valóság, ez processzuális eljárás (mint a Kárpáti rapszódiában: hamis tanúkkal a főhős bizonyítja, hogy kölcsönadott; egy elmés védő elismeri, és más hamis tanúkkal bizonyítja, hogy megadták). De az is lehet, hogy objektíve nem úgy állnak a körülmények, hogy bizonyíthatnám az igazam.
A bizonyítási teher nem más, mint hogy a konkrét processzusban bajnok tudok-e lenni. És semmi köze a felróhatósághoz. Ha nem tudom bizonyítani a felróhatóságom hiányát, a bíróság a "nyakamba cserdíti". A 339. § szerinti általános polgári jogi felelősség lényegi eleme ez, és a 345.§-é is. Külső elháríthatatlan ok bekövetkeztének bizonyítása is a károkozót terheli.

B/16. A szerződésszegés.
Jhering elmélete óta vallja a jogtudomány, hogy a szerződés meghatározott célért funkcionál. Érdeket elégít ki, melynek mozgatója valamilyen szükséglet. Minden szerződés mögöttes célja egy szükséglet kielégítése. Akkor tölti be rendeltetését, ha beteljesül meghatározott időben, helyen és módon, ahogyan a felek megegyeztek. Reálisan kell teljesülnie, a szerződési kapcsolatot a célzott szükséglet kielégítése zárja le. Ez azonban gyakran nem történik így: a szerződés kielégítetlen marad, vagy más helyen - módon - időben teljesül. Ilyenkor sérül a pacta sunt servanda, a szerződési érdek. 
Szerződésszegés minden olyan helyzet, állapot, amely a szerződéssel ellentétes, nem áll összhangban a szerződés céljával, vagyis rendellenes. 
Nyelvtanilag felróható magatartást takar, azaz olyan magatartás tanúsítását jelenti, amelyért szemrehányás illet - a szerződő fél nem tanúsít olyan magatartást, amilyenre a szerződéskötési konszenzus irányul. Valójában a jogban  a rendellenes eredmény, a nem szerződésszerű lebonyolódás valósítja meg a szerződésszegés valamely tényállását. Objektív kategória - független a tudattól. Szerződésszegő leszek akkor is, ha a teljesítés rajtam kívülálló ok miatt marad el, vagy lesz hibás (pl. az általam originál csomagolásban továbbadott áru hibájáról hiába nem tudok). Az eredmény a fontos, ami a szerződés céljával ellentétes tényállás, és ez egységes kategória akkor is, ha különböző csoportjai vannak. Mindre jellemző, hogy olyan magatartás, körülmény vagy állapot, amely rendellenes lebonyolódáshoz, eredményhez vezet.
A szerződésszegés fajtái általában
A rendellenes szerződés-lebonyolítás lehet időleges, ami a teljesítés időleges elmaradásában nyilvánul meg. Aspektustól függően létezi jogosulti és kötelezetti késedelem. Lehet a szerződés lebonyolításának rendellenessége végleges, amikor maga a szerződési cél hiúsul meg, végérvényesen célt vesztetté válik a szerződés (ez a meghiúsulás vagy lehetetlenülés). A szerződés teljesítési folyamatában is keletkezhet hiba, ami nem biztos, hogy meghiúsítja a szerződés célját, de ez csak in concreto ítélhető meg. Lehet, hogy kiüresíti a célt, és lehet, hogy a hiba az érdek szempontjából nem olyan jelentős, legfeljebb csorbítja a szerződési érdeket: ez a hibás teljesítés. Ennek két fajtája van: a fizikai hiba, a kellékhiány (a szerződés valamilyen szolgáltatás teljesítésére-követelésére irányul, és ez a teljesítés tárgyilag hibás), és a jogi hiba, a joghiány (jogilag fogyatékos a szolgáltatás). 

Az egyes szerződésszegés - fajták 
1. A késedelem 
Időleges nem-teljesítés. A szerződés mozgatója minden esetben valamilyen érdek, ezért van mindig teljesítési határidő is. Az időtényező általában releváns tényálláseleme a szerződésnek. Ez fennáll a kéz-közön való teljesítéskor is, de késleltetett teljesítésben való megállapodáskor is  (amilyen pl. az ingatlanvásárlás esetén a későbbi birtokbaadás). A késedelem a szerződésben megállapított időpont elmúlása teljesítés nélkül. Jó esetben a szerződésben benne van a határidő, de ez nem sine qua non. A felek érvényesen megállapodhatnak időtűzés nélkül is, ilyenkor három eset fordulhat elő:
- lehet következtetni a szerződés céljából, jellegéből a szerződés teljesítési időpontjára (pl. húsvéti nyúl rendelése Húsvét előtt). 
- erről vita is kialakulhat, ilyenkor értelmezni kell a szerződést (pl. ha valaki szörfdeszkát rendel, és nem határoz időpontot, a szállító pedig októberben teljesít). 
- ha a kötelezett nem teljesít és nincs megszabva határidő, a jogosult a kötelezettet teljesítésre felszólíthatja. Grosschmid Béni szavaival ez a megintés (interpellatio), egy egyoldalú jognyilatkozat, ami történhet annak folytán is, hogy az egyik szerződő fél a saját szolgáltatásának a teljesítését felajánlja (pl. az adásvételben   megegyeznek, de az időpontban nem, ilyenkor az egyik telesítés késedelembe ejti a másik felet). 
A szerződésszegés általában objektiv kategória, független a szerződésszegő lelkületétől, az ő magatartásának felróhatóságától, a "szemrehányhatóságtól" - a jogkövetkezmények is mindig attól függően alakulnak, hogy csak objektiv okokra (a kötelezett magatartásától függetlenekre) vezethető vissza, vagy szubjektive is hibát takar. A késedelemnek is megvannak tehát az objektiv és szubjektiv szankciói. 
- A legáltalánosabb objektiv szankció az, hogy a jogosult továbbra is követelheti a teljesítést. Időleges, átmeneti itt ugyanis a nem-teljesítés. Pl. adásvételi szerződésnél késedelembe esik az, akinek vétel-árfizetési kötelezettsége van. Az eladó perli a vevőt. Az ítélet általában a Ptk. 365.§-ra alapul, és fizetésre kötelezi a vevőt: az alperes nem tett eleget a szerződésben foglalt kötelezettségének. Korrekt így ez az ítélet, nincs vita a tényállásban, és a Ptk. adott szakaszában sem. "Mégsem szeretném, ha ilyen ítéletet hoznának". Ez ugyanis kiegészítésre szorul. Itt késedelemről van szó, tehát az eredménytelenül eltelt határidő után (Ptk. 298.§) késedelembe esett az adós. Ptk 300.§ (1): legáltalánosabb következmény a teljesítés követelése, tehát a bíró kötelezi a vevőt a fizetésre. Ez egy egyszerű példa, bonyolultabb tényállás a 365.§ alapján nem oldható meg, a szerződésekre vonatkozó általános rész alapján kell megoldani. 
- A teljesítés további követelhetőségét ki kell mondani, mert ez a legáltalánosabb követelés - a teljesítés iránti igény megmarad, sőt tetéződik, pénzteljesítés esetén a kamattal. Ez itt törvényi kamat: attól a pillanattól, amikor eredménytelenül eltelik a teljesítési idő, idegen pénzt használ az adós, ennek ára pedig a kamat. Ugyanez a helyzet a restituálásnál: reverzibilis szolgáltatás esetén a semmis szerződés alapján felvett pénz visszaszolgáltatási kötelezettsége a felvételtől áll be. Akkor is fizetni tartozik az adós a kamatot, ha egyébként kamatmentes a kölcsön. 
- Ha már nem áll érdekében a követelőnek a szerződés teljesítésbe menése, elállhat a szerződéstől. Az elállás a szerződést felbontja. Ha már nem érdeke a teljesítés pl. a szerződés tárgyából, vagy a szolgáltatás jellegéből fakadóan, érdekmúlás eseteiről beszélünk. Nem kell érdekmúlást bizonyítani akkor, ha ún. fix vagy szigorú határidős szerződést kötött valaki (kifejezett, nyomatékkal kikötött kell legyen az, hogy a teljesítési idő ez és nincs későbbi lehetőség). Önmagában a kikötés még nem teszi szigorúvá a határidőt. De ha ezt tetézik és főleg ha okot is adnak rá, fix lesz. Nyomatéka kell legyen a határidőnek. Harmadik eset, amikor nem kell érdekmúlást bizonyítani az, ha póthatáridőt köt ki a jogosult, és ez is eredménytelenül telik el (a Ptk. szerint további 8% kamat kell a késedelembeesés időpontjától). 
- Ha a késedelem nem egyszerűen objektív okokból következik be, a késedelembe eső nem tudja kimenteni magát, kártérítés-fizetési kötelezettség is terheli. Van ez alól mentesülés: ha bizonyítani tudja, hogy úgy járt el, ahogyan az adott helyzetben általában elvárható. Felróhatóság esetén köteles a késedelmes adós a késedelemből eredő összes kár megtérítésére - ez áll minden jegyzetben. "Kérem, ez az álláspont téves". Kártérítési kötelezettség ugyanis a késedelmes adóst általában terheli, az egyetlen exculpatios ok, ha bizonyítja, hogy az általában elvárhatók szerint járt el. A bizonyítás lehetősége azonban szerencse kérdésévé teszi a kártérítési kötelezettséget. Téves az, hogy felróhatóságtól függ a kártérítés: akkor is terheli a késedelmes adóst, ha nem volt neki felróható a késés oka, csak épp ezt nem tudja bizonyítani. Grosschmid Béni példája szerint az atlétikai versenyben nem az lesz a bajnok, aki a legjobb futó, hanem aki az adott versenyben in concreto bajnokká válik, ebbe pedig számtalan körülmény belejátszik. Késedelem esetén akkor mentesül az adós a kártérítés fizetése alól, ha a bizonyítást megnyeri, a bizonyítási per bajnoka lesz. A deliktuális kártérítési felelősség is felróhatóságon alapul a jegyzetek szerint, Lábady Tamás szerint mindig tartozik a kötelezett, de ha a kártérítési perben nyer, exculpálja a kötelmét, kimenti magát. Ez független a tényleges felelősségétől, bizonyítás kérdése. A jog vélelem alapján állít fel kötelezettséget, pl. hogy a kár okozója fizessen. Ez nem hit kérdése, a kártérítés szubjektiv szankció. A Code Civil óta a magánjog a teljes kártérítésre alapul. Ez alól az utóbbi évek jogfejlődése tesz bizonyos kivételt a szerződések esetén, ugyanis olyan kockázatok vannak, amit meg kell osztani a felek között, pl. az előreláthatósági korlát: csak addig terjed a felelősségem, amíg a kockázatot előre láthatom. Főszabály azonban, hogy késedelem esetén kártérítéssel tartozik a kötelezett, és csak exculpatios bizonyítással mentheti ki magát. Tehát a kártérítési kötelezettség nem szubjektiv, hanem objektiv szankció, ami alól mentesülni lehet egy bizonyítási eljárás során.
- Szubjektiv szankció az, ha valami okból a kárveszély megmarad a kötelezettnél. A kimentéses bizonyítás sikertelensége esetén a kötelezett viseli a dologban a késedelembe esés idején bekövetkezett minden kárt. Nem száll át a jogosultra, kivéve, ha a kötelezett bizonyítani tudja, hogy a kár a késedelem nélkül is bekövetkezett volna (pl. földrengés következtében megsemmisült ingatlan).
 A szerződésnek mindig van ura - a visszterhes szerződés alapján mindkét fél lehet dominus és servus is, és ugyanígy a késedelem is lehet kötelezetti és jogosulti is. 
A jogosulti késedelem eseteit törvény határozza meg.  
a.) Gyakorlatban az emberi ostobaságból fakad a leggyakrabban, pl. amikor az adós részletfizetést ajánl fel. Pénztartozás esetén a részteljesítést, a nem szerződésszerű teljesítést is el kell fogadni. Minden más esetben a szerződésszerű teljesítés el nem fogadásakor beszélünk jogosulti késedelemről. 
b.)  Másik lehetséges formája az, hogy a jogosult nem teszi meg a közbenső lépéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a kötelezett teljesíteni tudjon. Pl. az építtető a teljesítés megkezdéséig köteles a területet biztosítani a végrehajtó számára. Ha nem teszi és nem kezdődik el az építkezés, nem beszélhetünk kötelezetti késedelemről. 
c.) Végül, ha a jogosult nem állít ki nyugtát, vagy nem adja ki az elismervényt, szintén késedelembe esik. Pénzt átadni másnak csak nyugta ellenében lehet! Az elismervénynek lehetőleg tartalmaznia kell a pénzmozgás jogcímét is. Ingatlan adásvétel esetén az adásvételi szerződésben szokták elismerni a teljes vagy részleges vételár-kifizetést is. 
A jogosulti késedelemnek is megvannak a maga sajátos szankciói:
- A jogosulti késedelem legáltalánosabb következménye a kötelezetti késedelem kizárása: amíg a jogosult késedelemben van, addig ez fel sem merülhet. Ez a jogosulti késedelem objektiv  jogkövetkezménye. 
- Erre az időre nem követelhet a kötelezettől kamatot, (mint látszik, megfordulnak a jogkövetkezmények) még akkor sem, ha a tartozás amúgy kamatköteles. 
- Szubjektiv szankciója (annyiban szubjektiv ez is, mint a kötelezetti) a teljes, vagyis a késedelem következtében beálló valamennyi kár megtérítésére szóló kötelezettség, valamint a kárveszély viselése. Ez itt pregnánsabban jelentkezik: a jogosultra attól függetlenül, hogy nem történt teljesítés, rászáll a kárveszély, bár nincs a dolog birtokában. Viselnie kell tehát a kárt, függetlenül a birtokbanléttől. 
2. a hibás teljesítés
Míg a késedelem a szerződés nem teljesítésének időleges vagy késleltetett kategóriája, a hibás teljesítés esetén a szerződés tárgyának nincsenek meg azok a paraméterei, amelyeket a törvény vagy maga a szerződés a teljesítés szempontjából megkövetel. A kötelezett hibásan teljesít, ha a teljesítés fizikai vagy jogi fogyatékosságban szenved. 
- A fizikai fogyatékosság a tárgy valamely kellékhiányát jelenti
- A jogi fogyatékosság esetén a teljesítésben valamilyen jogi hiba áll elő pl. harmadik személynek a dolgon fennálló joga miatt nem tudom a szerződést tehermentesen teljesíteni, bár ezt ígértem - ilyen, ha haszonélvezeti jog áll fenn az ingatlanon. 
Attól függően milyen a hiány (fizikai vagy jogi), kétféle a jogkövetkezmény: beszélünk kellék- és jogszavatosságról . Mindkettő római jogi alapú jogintézmény. 
A hibás teljesítés tárgyalásánál nagyon fontos megemlíteni, hogy a szerződés megszegése objektiv kategória, és nem akkor hibás a teljesítés, ha a kötelezetti magatartás, hiba az, amire visszavezethető a korrekt teljesítés hiánya. 
Ez egy érdekes és paradox jogintézmény. Grosschmid Béni példájával élve: ugyanarra a kávéra nézve ha arról van szó, hogy lerovom vele a szerződési kötelezettségemet, a törvényhozó abból indul ki, hogy az hibás. Megeshet, hogy "nyakamba cserdíti" a hibás teljesítést. Amikor viszont veszek egy csomag kávét, nem abból indulok ki, hogy az rossz. Az átadás és az átvétel megtörténik, és a kötelem "megkérődzik": otthon derül ki, hogy a kávé penészes, hibás a teljesítés. Van egy előzetes levárásom a teljesítés tárgyával kapcsolatban, ezt meg is fogalmazhatom a szerződésben. Ez nagyon ritka, törvényes kellék általában az, hogy felhasználható legyen egy termék, de kiköthető külön szerződési kellék is, és ennek nem teljesítése is hiba (pl. gépkocsi vásárlása esetén ha turbómotorral kell eladni, és kiderül, hogy a motor nem ilyen). A teljesítésnek tartalmaznia kell a törvény vagy a szerződés által előírt paramétereket. A törvény nem köt ki mindent, de pl. törvényes kellék az, hogy a kávé fogyasztásra alkalmas legyen.
A hibás teljesítés körében felmerül az aliud szolgáltatás kérdése pl. ha fekete tulipán hagymákat rendelek, meg is érkezik, és virágzáskor derül ki, hogy más színűt kaptam. Mi ez? A szerződés nem egyszerűen tulipánhagymára szólt, hanem feketére, és ezt a kötelezett nem teljesítette. Itt bírói mérlegelés dönt, hogy hibás teljesítés vagy nem-teljesítés esete forog-e fenn. Az aliud szolgáltatás lehet hibás, vagy időleges nem-teljesítés is, ilyenkor a késedelem jogkövetkezményeit kell alkalmazni. A hibás teljesítés jogkövetkezménye többirányú: 
- kijavítás  (a római jogi actio quanti minoris)
- ár- vagy díjleszállítás (római jogi actio predhibitoria)
- el lehet állni a szerződéstől, ha nem áll már érdekében a teljesítés: érdekmúlás esetén illeti meg az elállás joga, ugyanis ez szigorú jogkövetkezmény. Megszünteti a szerződést, ezért nem lehet bármikor alkalmazni. Bizalmi szerződés esetén könnyen lehet érdekmúlást igazolni. 
A hibás teljesítés minden jogkövetkezménye objektiv, csak a kártérítés szubjektiv (a többihez hasonlóan azonban ez is szubjektivizált).Mindhárom fenti jogkövetkezmény attól függően alakul, hogy a szolgáltatás tárgya egyedileg vagy fajlagosan van meghatározva. 
- Fajlagos szolgáltatás esetén további jog a kicserélés, ami általános jogkövetkezmény tekintve, hogy genus perire non potest. Olyan szolgáltatás esetén, amely kereskedelmi vagy termelői forgalomban tömegesen fordul elő, a kicserélés joga az egyedileg meghatározott dolog vagy szolgáltatás esetén is megillet pl. cipő kicserélése. 
- A kijavítás joga úgy is megilleti a jogosultat, hogy saját maga másutt kijavíttatja, és ennek a javításnak a költségeit hárítja a hibásan teljesítő eladóra. 
A jogosultat megilleti az actio variandi bármelyik szavatossági jogról áttérhet egy másikra, pl. elállhat, vagy kicserélést kérhet javítás helyett etc. Ha ezzel költséget okoz a kötelezettnek, azt a jogosultnak kell viselnie. 
Az árleszállítás nem mérlegelés kérdése. 
A forgalmi viszonyok a szerződések jogában egyfajta biztonságot követelnek meg. Hosszabb ideig a jogbizonytalanság megengedhetetlen, ezért a szavatosságot csak meghatározott ideig lehet érvényesíteni. A kellékszavatosság értelme a kötelem "megkérődzése", túlhúzódása az eredeti szerződéses kapcsolaton, ami jogbizonytalanságot eredményez. Damokles kardja lóg az eladó feje felett, ami megengedhetetlen: ezért születtek a törvényi határidők. Ezeknek bonyolult rendszere van, kétfélék természetüket tekintve, mint a magánjogban az időmúlás általában: létezik elévülés és jogvesztő vagy -szüntető is lehet a határidő. Ezek "kétüteműek", mindkettő bekapcsolódó jogintézmény a kellékszavatosságnál.
- Az elévülés (az idő múlása az alanyi jogot nem enyészti el, de annak jogi védettségét lefokozza). (Itt is hibás Bíró György jegyzete!). A teljesítéstől számított meghatározott határidőn belül érvényesíthetem az igényemet. Nem lehet a végtelenségig bizonytalanságban tartani a másik felet. A határidő elévülési, tehát az elévülés jogi természetét mindenben osztja, irányadók rá a nyugvás és a megszakadás szabályai is. Nyugszik, ha nem vagyok abban a helyzetben, hogy kiderítsem a teljesítés hibás voltát. Ez lehet objektiv: nem üzközik ki a hiba a meghatározott időn belül (pl. gépkocsi hengerének hajszálrepedése, ami bizonyos használat után derül csak ki). Ha egy évnél rövidebb határidőről van szó, annak letételétől számított három hónapon belül még érvényesíthető a jog. Megszakad, ha az erre okot adó jogi aktus beteljesülése újrakezdi az elévülési időt pl. per indítása, vagy ha a kötelezett írásban elismeri a hibás teljesítést etc. A hat hónapos elévülési idő a dolog átadásával kezdődik.
- A jogvesztés vagy jogszüntetés (az idő múlása az alanyi jogot ténylegesen elenyészti - "hipp-hopp, nincs alanyi jogom"). Elnyeli magát az alanyi jogot. Ilyen határidő letelte után alanyi jogot annak létezése hiányában érvényesíteni nem lehet. A jogvesztő határidők teszik kétfedelűvé a szavatosságot. Ez objektiv határidő: egy év, tartós használatra rendelt dolog esetében három év. Ezeken a jogvesztő határidőkön belül lehet érvényesíteni szavatossági igényt. Hat hónap a normális határidő, ha nem vagyok olyan helyzetben, hogy érvényesítsem a jogomat, ez kitolódik még három hónappal, ha az nem lépi túl a jogvesztő egy(illetve három) évet. Ha igen, végérvényesen elenyészti ez az alanyi jogot, ennek oka a jogbiztonság. 
Kérdéseket vet ez fel:
- Mi minősül tartós használatra szánt dolognak: Pl. egy pár csizmánál ez nem mindegy. A fogyasztóvédelmi szabályok miatt a szabályokat a fogyasztói érdek figyelembe vételével kell értelmezni, rugalmasan használni. Ezért ezekre az árukra is a három éves objektiv határidő az irányadó. 
- Egy szezon utáni végkiárusításon vásárolt sátrat a következő év augusztusában próbálok ki., és elázok alatta. Letelt a hat hónap, mégis el kell fogadják a szavatossági igényem érvényesítését. 

B/18. A szolgáltatás fogalma, fajai.

A szolgáltatás a kötelmi jogviszony tárgya, amire a követelés és amire a kötelezettség irányul. 

1. A szolgáltatás lehet fő-, mellék- és kísérő szolgáltatás. 
A főszolgáltatás a kötelmet karakterizáló szolgáltatás. A követelés immanens sajátját határozza meg ( bérlet esetében pl. az a dolog, amire az ideiglenes használat létrejön ). Ezt egészíti ki a mellék- és kísérő szolgáltatás.
A mellékszolgáltatás nem karakterizálja a szerződést, hanem járulék ( pl. ingatlannál a clausula in tabulandi - a vevőnek az ingatlan-nyilvántartásba való bejegyzésre felhatalmazása; pénzszolgáltatás esetén a kamat mint általános értékmérő; bérletnél a bérlő főszolgáltatása a bérleti díj fizetése, mellékszolgáltatás pedig az a kötelezettsége, hogy időnként engedje a bérbeadónak a rendeltetésszerű használat ellenőrzését; lízing esetén a bank a harmadik fél, aki a lízinget finanszírozza, itt mellékszolgáltatás a biztosítás: amíg a tulajdonosváltás meg nem történik, a dolog elleni veszélyek kivédése ezzel zajlik). 
A kísérő kötelezettségek a generálklauzulákból eredő együttműködési, tájékoztatási, értesítési kötelezettségek foglalata (pl. bérleti jog keretében a bérlő azon meghibásodásokról, melyek kijavítása a bérbeadót terheli, őt haladéktalanul értesíteni köteles, és a kárenyhítési kötelezettségét is teljesítenie kell). A pandektisták óta az elmúlt évtizedekig probléma volt, hogy az e körben felmerülő hibáért a szerződésszegés jogkövetkezményeit, vagy a szerződésen kívüli jogkövetkezményeket kell-e alkalmazni. Pl. épületfa szállítása a kötelezettség; a servus kocsija kidönti a dominus kapuját - a szerződés teszi lehetővé a károkozást, viszont a kármegelőzés kötelezettsége hozzátartozik. A kérdés: szavatossági felelősség terheli-e a teljesítőt, vagy elsikkad a szerződés jelentősége és deliktuális felelősségről van szó? Ez mindig csak in concreto dönthető el: minden körülmény, előzetes tárgyalás, objektív körülmény fontos, ami a konkrét károkozásban szerepet játszik.
2. Van személyhez kötött és van árujellegű szolgáltatás. 
A személyhez kötött szolgáltatás 3 fajta lehet: 
- csak személyesen követelhető, vagyis a jogosulti oldalon személyhez kötött. Ilyen minden tartási kötelezettség, ahol a jogosult halála után annak jogutódjai nem követelhetnek;
- csak személyesen teljesíthető, pl. a művészi alkotás elkészítésére kötött szerződés esetén nem festheti meg a portrémat más festő ugyanazon kötelmi jogviszonyban. Ha a kötelezett nem tud teljesíteni, a szerződés nem teljesülhet helyettesítéssel; 
- illetve olyan, amely mindkét részről személyhez kötött. Ilyenek a bizalmi viszonyon alapuló szerződések, pl. a megbízási szerződés. Nem mindegy pl., hogy tőzsdei tranzakcióimat az általam kiválasztott brókercég bonyolítja-e le, vagy a piacon megjelenő bármely másik. De ide tartoznak az orvosi, ügyvédi etc. jogviszonyok is. A kötött szerződések köre szűk, általánosak az árujellegű szerződések. Egy adásvételnél pl. mindegy, kitől veszek meg egy adott ingatlant.
3. Lehet a szolgáltatás osztható vagy oszthatatlan. 
Ez fizikai sajátosságot jelöl. Oszthatatlan a szolgáltatás akkor, ha az egész szolgáltatás funkcionális vagy egyéb értékének csökkenése nélkül nem lehet nem teljes egészében teljesíteni (gépkocsi vásárlása pl. nem történhet darabonként).
4. Létezik egyedi és fajlagos szolgáltatás is. Ez a kategória nem keverendő össze a helyettesíthetőséggel, mivel egy szerződési megkötöttséget jelent. Egyedi az a szolgáltatás, amely a konkrét egyed kiválasztásával történik. A helyettesíthetőség ezzel szemben dologtulajdonság,  és ehhez annyiban van köze, hogy a helyettesíthetetlen szolgáltatás soha nem lehet fajlagosan meghatározott. A cipő pl. helyettesíthető, de megvásárlásakor egyedileg határozzák meg a szolgáltatás tárgyát. Ehhez kapcsolódik a csere lehetősége: helyettesíthetetlen dolgot nem lehet cserélni, legfeljebb értékvisszatérítésről lehet szó. A katalógusból rendelés esetén viszont fajlagosan meghatározott a szolgáltatás tárgya mennyiség, mérték, méret vagy egyéb árujelző alapján, az azonos tulajdonságú - ezért helyettesíthető - áruk közül küldenek egyet. 
Genus perire non potest - a fajta nem pusztul ki, nem múlik el, tehát a fajlagos szolgáltatás kötelezettje nem hivatkozhat arra, hogy a szerződés tárgya elfogyott. Létezik azonban zárt faj is, pl. a bor fajta szerinti szolgáltatás - ha csak a mennyisége meghatározott, akkor nyitott, ha konkrét fajta és évjárat szerint is, akkor az zárt, és egyszer elfogyhat. 
5. A szolgáltatás jellege szerint lehet dare, facere (vagy non facere) és praestare szolgáltatás: adási, tevési (és nem-tevési) és készenállási kötelemről beszélhetünk.
Adási kötelem nemcsak a dologszolgáltatás lehet, hanem jogszolgáltatás is pl. know-how szerződések. Ilyenek a jognyilatkozat - adási kötelezettségek (pl. Ptk. 295.§ - ha erre irányul a kötelezettség és nem teljesítik, bírói ítélet a jognyilatkozatot pótolhatja). Jellemzően ilyen merülhet fel az építőközösségi szerződések esetén: ebben rögzítik, hogy az építkezés befejezésekor társasházzá alakulnak; ha valamelyik tag nem járul ehhez hozzá, a per indítható ellene, és a bírósági ítélet pótolhatja a tulajdonosi jognyilatkozatot. Sokszor (pl. az új zálogjogi jogszabályokban a zálogjogon alapuló követelés esetén) nem dolog adására irányul a szolgalmi kötelezettség, hanem jog szolgáltatására. 
Facere - non facere ("tenni vagy nem tenni") kötelem: pl. a bérbeadó fő kötelezettsége, hogy a bérlet tárgyát a bérlőnek ideiglenes használatra átadja (ez facere), a bérleti viszony alatt azonban ezen kívül tartózkodni is köteles a tulajdona használatától, birtoklásától (non facere).
Praestare: helytállásra való készenlét. Legtipikusabb a biztosítás: a biztosító arra vállal kötelezettséget, hogy egy jövőben bekövetkez(het)ő kár esetén pénz- vagy kivételesen egyéb szolgáltatást teljesít. Főkötelezettsége mégis az, hogy készenlétet teremt erre a helytállásra. Az életbiztosítás nem tipikus biztosítás ilyen szempontból, hiszen certus ann de incertus anno: biztos, hogy az adott esemény bekövetkezik, de nem biztos, hogy mikor. Jégkár elleni biztosítás esetén azonban incertus ann: a biztosított esemény bekövetkezése nem feltétlen, de ha nem történik meg, a biztosító nem fizeti vissza a biztosítási díjat. Az ő kötelezettsége a helytállás, az csak reflexkövetkezmény, hogy fizet az esemény bekövetkeztekor. Ha a biztosítási szerződés folyamatában derül ki annak érvénytelensége, a restituálhatóság (az in integrum restitutio lehetősége) attól függ, hogy szolgáltat-e a biztosító akkor is, ha nem következik be az esemény - és igen, szolgáltat a készenállással, tehát nem lehet restituálni.
6. Van ingyenes és visszterhes  szolgáltatás.
A consideration - tannal szemben a kontinentális jog elismeri mindkettőt. Vélelem szól azonban amellett, hogy ha nem derül ki egyértelműen az ingyenesség, a szolgáltatásért ellenszolgáltatás jár. Ez praesumptio iuris - bizonyíthatom, hogy a másik fél nem jogosult ellenszolgáltatásra, de mindig ezt kell bizonyítani. Visszterhes szolgáltatás esetén mindig felmerül a szolgáltatások közti arányosság kérdése. A feltűnő aránytalanság elve a régi laesio enormis modernkori megfogalmazása, de igazából visszalépést jelent. 
7. Vagylagos szolgáltatás
Köthető olyan szerződés is, amelynek legalább két tárgya van (" veszek egy hátaslovat vagy egy borjút"). Ha nincs meghatározva, hogy kit illet meg a választás, a kötelezett választhat (facultas alternativa passiva). Ha az egyikkel teljesít, szabadul a kötelezettség alól. Ha valamelyik tekintetében lehetetlenül a szolgáltatás, a kötelezettség a megmaradtra koncentrálódik. A választás joga megilletheti a jogosultat is (facultas alternativa activa). 
8. Pénzszolgáltatás
A legfajlagosabb, legoszthatóbb, leghelyettesíthetőbb, az egyik legtipikusabb és elvileg bármikor beszerezhető szolgáltatás. Általános értékmérőként funkcionál, rá nézve a Ptk. speciális szabályokat állapít meg. Minden árunak az ára a pénz mint általános értékhordozó. Funkciója, hogy meghatározza a szerződési viszony értékét, pénznem és összeg együttesében. Grosschmid Béni szerint az érték megállapítása a kirovás, teljesítése a lerovás. Ez tulajdonképpen a kötelem két létszaka: alapítás és teljesítés. A kirovó és a lerovó pénznem elvileg elválhat egymástól. A Ptk. erre nézve a devizajogszabályokra utal, ami korszerűtlen: az idegen pénznemben történő kirovást devizahatósági engedélyhez köti, pedig tipikus kellene legyen. 
A pénz általános értékmérő funkciójához kapcsolódik, az infláció kivédésére szolgáló intézmény az értékállandósági kikötés: valamilyen módon (áruhoz, aranyhoz, stabil valutához kötve) meghatározzák már a kirováskor a szolgáltatás lerováskori mennyiségét. A rendszerváltás után a forint nagymértékű romlása következett be, a kirovás és lerovás közti idő megnőtt, biztosítani kellett, hogy a lerováskori érték quadráljon a kirováskorival. A magánjogi forgalomban az értékállandóságot általában hozzá szokták kapcsolni egy viszonylag stabil valutához (ECU, valutakosár, svájci frank, USA-dollár - ez már egyre kevésbé). Ehhez képest kell teljesíteni. Tipikus az arany, melynek állandó tőzsdei árfolyamát dollárban szokták meghatározni; stabil még a búza és az olaj is. 
Hasonló célú intézmény az inflációkövető indexálás: tipikusan az életbiztosítási szerződéseknél a díjhoz meghatározott százalékú díjemelést csatolnak, hogy az infláció következtében csökkenő kezdeti forintérték megmaradjon. A relatív viszonyban ez megőrzi a forint értékállóságát (ha már az abszolút viszonyokban nem lehet). A kirováskor százalékban határozzák meg a mértéket, vagy a mindenkori infláció mértékét is kiköthetik, és ehhez járul a mindenkori kamat.
Sok a speciális szabály a pénzszolgáltatás tekintetében: helye, ideje, módja etc. 
- helye: a jogosult lakóhelye (a dologszolgáltatásért el kell menni, a pénzt helybehozzák). Ez diszpozitív szabály, el lehet térni tőle. 
- ideje: a dologszolgáltatást általában nem lehet a meghatározott idő előtt teljesíteni, a jogosult dönt, hogy elfogadja-e; a pénzszolgáltatás teljesítését ellenben mindig köteles hamarabb is elfogadni. Részszolgáltatás: a dologszolgáltatással ellentétben minden részletet köteles elfogadni a jogosult. Speciális szabály vonatkozik a törlesztés sorrendjére: a teljesített részt először a költségekért, utána a kamatokért kell elszámolni, és végül a tőkéért (hitelezővédelmi funkció). A Ptk. vitatható szabálya vonatkozik arra az esetre, ha előteljesít a kötelezett: ilyenkor a jogosult a teljesített részért sem kamatot, sem egyéb járulékot nem számíthat. Vitatható, mert a kamat a pénznek - az áru árának - az ára, a pénz jogi gyümölcse, a pénz használatáért a tőketömeg meghatározott százalékában megállapított érték (ez a kamatláb), idegen pénz használatáért járó ellenérték, a pénz használati díja. Miután minden idegen pénz használata előnyt jelent, létezik egy általános kamat, az egyenértéki kamat , amely kifejezi, hogy a pénzhasználatáért milyen ellenérték jár, vagyis milyen milyen előnyt jelent az idegen pénz használata.
A kamat kétféle lehet: ügyleti és törvényes. Az ügyleti kamat a pénzszolgáltatás ellenértékének szerződési megállapításán nyugszik, konszenzuson alapul. Meghatározható egy összegben is, de mindenképp le kell fordítani százalékos meghatározásra is. Ennek oka, hogy a kamatszabályok klaudikálóan kogensek. Eredetileg a törvényben meghatározott mérték feletti kamatkikötés semmis volt (kevesebb lehetett) és a kamatos kamat is (amikor a kamat kumulálódik, a kamatért is újabb kamatot számítanak, a kamat tőkévé válik). Az 1985-ös módosítás már nem maximál, de bírói kontrollt tart fenn (a túlzott mértékű kamat-meghatározást a bíróság módosíthatja). A kamatot éves viszonylatban kell meghatározni, tört év esetén az éves kamat napi részéből kell kiindulni, ennél kisebb egységet a törvény nem ismer. Kamatos kamat csak ügyleti lehet, törvényesen nem jár.
A törvényes kamat esetén törvény határozza meg a kamatfizetési kötelezettséget. Három fajtája van:
- egyenértéki: a Ptk. nem nevesíti, de van. Idegen pénz használatának előnye egyenértékben, a törvény szerinti kamatlábbal számolt havi kamat megtérítendő. Ez ex lege jár az idegen pénz használatáért, a másik két törvényes kamatfajta ebből következik.
- késedelmi: minden pénztartozás késedelmes teljesítéséhez kapcsolódik. Feltétlenül jár, a késedelem objektív szankciója, nem lehet kimenteni. 
- kárkamat: kártérítés, ha in integrum restitutio nem lehetséges, pénzben jár. Az erre kötelezett jogi helyzete a Ptk. 360.§ szerint azonos a késedelmes adóséval: a kötelezettség teljesítése a károkozás pillanatától esedékes. E kérdésben érdekesen alakult a bírói gyakorlat. Az évekig elhúzódó perek esetén ugyanis milyenösszegben kell megállapítani a kárt? A pozitív jogszemlélet a Ptk. adaptációjával dönt: az eredeti értéket ítéli meg, hozzászámítva a 20%-os törvényes kamatot. Beemeli az inflációt is ez a megoldás, de az áremeléseket nem, márpedig ma európai áron vásárolunk. A törvény tiltja a káronszerzést, de a minőségben nem jobb mai áruk sokkal drágábbak. A másik fajta döntés a mai értéket számítja, és nem ítél meg kamatot - ennek indoklása a bekövetkezett "korszakváltás".
Vannak kárenyhítési kötelezettségek, de pl. az eltört szemüveg esetén a kár nem a helyette általam vett új darab ára, hanem az eredetié. Az, hogy magam enyhítettem a káromat, nem hozhatja kedvezőbb helyzetbe a károkozót. 

B/20. A szerződés módosítása.

Érvényes szerződés létezik ilyenkor, de az a felek akaratából vagy más okból módosul. Ez természetesen lehetséges, hiszen a felek autonómiája kiterjed a módosításra is. És ez nem csak a tartós jogviszonyoknál van így, hanem egyszeri teljesítésű jogviszonyoknál is pl. az adásvételi szerződéseknél: ha a hónap utolsó napja a teljesítés határideje, és előtte a vevő részletfizetést kér, erre nézve szerződést köthetnek. 

A szerződés módosulásának módjai:
- a felek akarat-megegyezése
- bíróság ítélete (kivételes esetben, Ptk. 241.§)
- jogszabály által

1. A felek akaratából (Ptk. 238-240.§)
Érintheti a szerződés alanyát, tárgyát, tartalmát.
- alanyváltozás
Tulajdonképpen jogutódlás. A lényeg, hogy a jog alanyában személycsere történik, de a jog megtartja identitását, terjedelme nem változik, ugyanolyan marad, mint a successornál. Tipikus: hitelezői oldalon az engedményezés, a servus oldalán a tartozás-átvállalás. Az engedményezés esetében valakinek van egy követelése, amit átenged egy másik személynek pl. egy közöttük fennálló jogviszony alapján (ilyen a tartozás kiegyenlítése). Értesíteni kell az adóst, hogy innen kezdve kinek tartozik teljesíteni, de neki ez tulajdonképpen mindegy. A tartozás átvállalása esetén az adóstól vállalja át valaki harmadik személy a tartozását. A hitelezőnek egyáltalán nem mindegy, ki tartozik neki, ezért az ő hozzájárulása kell ehhez. 
- jogcímmódosítás
A causa módosulásának tipikus példája, ha haszonélvezője van a lakásnak, megállapodást köt a tulajdonossal, hogy lemond erről, és marad a lakásban mint bérlő vagy szívességből ingyenesen (Grosschmid Béni szerint a haszonélvezet extravagáns kötelem - mindenkivel szemben dologi hatályú, de egymás között kötelem). Hasonló példa: a lejáró lízingszerződést gyakran átváltoztatják adásvétellé. Az eltartási szerződés, ha a felek nem jönnek ki jól egymással, átváltható életjáradékká.
- tárgy változása
Tipikus az alternatív facultas obligatio, a vagylagos szolgáltatás, amikor a lehetséges teljesítési megoldások egyikére koncentrálják a szerződést. 
- tartalom változása
Ennek iskolapéldái az egyösszegű tartozásra részletfizetésben való megegyezés, az eredetileg kamatmentes szolgáltatásra kamatfizetés vállalása, a szerződés folyamatában a két szolgáltatás értékének egyensúlyba hozása(pl. a biztosítás díját eleve indexálják). 
Speciális esete a felek akaratából történő változásnak az egyezség. Ennek lényege, hogy a felek úgy módosítják a szerződést, a köztük a szerződéssel kapcsolatosan fennálló vitás kérdést úgy rendezik, hogy saját követeléséből mindkét fél enged. Általában értelmezési vita, bizonytalanság esetén áll ez be. Pl. valaki elad egy használt gépkocsit egy millióért, és vita alakul ki, mert a vevő csak 800.000-ot akar adni. Egyezség ilyenkor az, ha 900.000-ban állapodnak meg. Ha csak az egyik enged, az nem egyezség. Lényege az egyezségnek, hogy utóbb tévedés címén nem lehet a szerződést megtámadni abban a kérdésben, amelyben a felek között ez a vitás helyzet volt. Ugyanis ha megegyeztek, hogy egyezséggel módosítják a szerződést, hiába jön be utóbb egy bizonyíték a vitás kérdés eldöntésére, azt valamiképpen már másként eldöntötték. (Ez az anyagi jogi egyezség, más az eljárásjogi, azt a bíróság előtt kötik a felek: "egy egyezséget a per bármelyik szakában meg lehet kötni, egy ítélet kivárásába bele lehet halni". Az eljárásjogi egyezséget bírósági végzés hagyja jóvá, ami az ítélettel egyenlő hatályú. Ugyanis amit egy perben egyezséggel meg lehet tenni, ítélettel nem. Olyan bírói ítéletet, amely egy jogvitában kiegyensúlyoz, nem lehet meghozni - "ez a bölcs kádi ítélete, vagy a bölcs salamoni döntés" -, ugyanis erre a felek nem hivatkoznak. A bírónak a kétféle álláspont közül az egyiket kell elfogadni. De megegyezést tartalmazó egyezséget lehet kötni).

2. Bíróság ítélete (Ptk. 241.§)
Ezzel a bíróság beavatkozik a felek autonómiájába. Mivel a szerződés lényege az autonómia, ez a megoldás egészen kivételes kell legyen, feltételei vannak: 
- tartós jogviszonyt módosíthat csak, egyedi szerződést nem. A gyakorlatban bizonytalanság lehet ezzel kapcsolatban. Nem vitás, hogy tartós jogviszony a lakásbérlet vagy a lízingszerződés. De mi az olyan adásvétel, amelyben részletfizetés van? Ez is tartós, mindaddig, amíg nincs befejezett teljesítés: időben a konszenzus és a teljesítés elválik. 
- csak megkötés után, ha 
- lényeges körülményváltozás 
- valamelyik fél lényeges és jogos érdekét sérti. 
A társadalom szociológiai  változásai miatt igazságtalanná válhatnak a szerződések, megbomolhat a felek közti klasszikus egyensúly. Vissza kell állítani a szerződések immanens igazságtartalmát (lásd pl. a hosszúlejáratú lakáskölcsönökkel kapcsolatos Abh.). Nem lehet pl. fenntartani a 15 éve kötött életjáradék szerződést azonos feltételek mellett, ugyanolyan összeg fizetésével. De sok szerződésmódosítási kérelem van pl. a haszonélvezet korlátozhatósága vagy a gazdálkodó szervezetek hosszúlejáratú szerződéses viszonyai tárgyában. 
A rebus sic stantibus clausulája a pacta sunt servanda elvének helyébe lép: a körülményváltozások miatt a bíróság beavatkozik a felek jogviszonyába. 

3. jogszabályi módosítás  [Ptk. 226.§(2)]
Ilyen volt pl. a kedvezményes lakáskölcsönökkel kapcsolatos állami beavatkozás. Kivételesen használatos, csak nagyszámban, társadalmi méretekben előforduló szerződéseknél. A sérelmet szenvedő félnek a törvény jogot ad arra, hogy a jogszabályi beavatkozás következtében ő kérje az egyedi szerződésének bírói úton való korrekcióját, vagy elállhat a szerződéstől. Az Alkotmánybíróság fenntartotta magának az alkotmányos kontrollt, de hogy egy jogszabály alkalmazása in concreto alkotmányos-e, azt mindig egyedileg kell eldönteni. Maga a beavatkozás in abstracto nem alkotmányellenes, de konkrét esetekben az Alkotmánybíróság mondja meg, hogy alkotmányos-e a beavatkozás. (Pl. jogszabály bizonyos kikötőket országos közforgalmúnak nyilvánított, és ebben a körben benne volt az akkor már részben privatizált csepeli szabadkikötő is - az Alkotmánybíróság vizsgálta, hogy itt van-e szó alkotmányellenességről, és volt). 
A Ptk. egy szerződésmódosítást nevesít: a tartozás-elismerést.
Fennáll egy szerződéses kapcsolat, amelyben valaki adós, és az illető - nyilván vita esetén - írásos jognyilatkozatot ad arról, hogy mekkora összeggel tartozik. A római jogban ez novationak minősült, megújította a jogcímet. Ma a Ptk. 242.§-a értelmében nem változtatja meg a szerződés jogcímét, de innen kezdve az elismerőt terheli annak bizonyítása, hogy tartozása nem áll fenn, érvénytelen a szerződés, vagy bírói úton nem érvényesíthető - megfordítja tehát a bizonyítási terhet.