NEMZETKÖZI MAGÁNJOG
IV. évfolyam
- szigorlati tételek -

1. A nemzetközi kollíziós magánjog tárgya: a kollíziós tényállás
1. A nemzetközi kapcsolatok két területe
1.1. Államok határain túllépő kapcsolatok
A társadalmak, emberek folyamatos kapcsolatban álltak egymással mindig is: az emberek közötti viszonyok, az állami vagy gazdasági szervezetek legkülönfélébb viszonyai. Az államok, vagy azok szervezetei, az egyes államok polgárai, az általuk létrehozott társadalmi szervek, gazdasági társaságok is kapcsolatba léptek egymással. E kapcsolatok tárgya a legkülönfélébb a házasságtól kezdve a külkereskedelmi kapcsolatokig.
1.2. A nemzetközi kapcsolatok két csoportja
Nemzetközi kapcsolatok: ha azok valamilyen okból egy-egy állam határait átlépik, felségterületét, a szuverenitása alá tartozó területet túllépik. Két nagyobb csoportja:
­	az államok, mint szuverének kerülnek kapcsolatba – NEMZETKÖZI JOG
­	az állam nem szerepel – vagy ha igen, akkor nem a szuverenitás hordozójaként. Az állami szuverenitás itt nem releváns.
2. nemzetközi kapcsolatok, amelyekben az állami szuverenitás közvetlenül nem releváns
Ha valamely életviszony átlépi az államhatárt: nemzetközi elem jelenik meg, e viszonyok terén – a nemzetközi kapcsolatokban – hatalmas változások zajlottak le.
2.1. A nemzetközi áruforgalom
Forradalmi változást hozott a külkereskedelmi forgalom megsokszorozódása. Az exportot és importot  jelentős ösztönzi a világkereskedelmet gátló vámok és egyéb vámjellegű akadályok leépítését, a nemzetközi szabadkereskedelmet  zászlajára tűző Általános Kereskedelmi és Vámtarifa Egyezmény (GATT), valamint a Világkereskedelmi Szervezet (WTO). A fejlődés túllépett a szűk értelemben vett külkereskedelmi kapcsolatokon: kiszélesedtek a külgazdasági kapcsolatokká.
2.2. A nemzetközi személyforgalom
Alapvető változást hozott a motorizáció. A XX. sz. a népvándorlások kora is.
2.3. Az 1990-es fordulat
A kelet-európai diktatúrák összeomlásával az utazás szabaddá vált, a gazdaságok is irányt váltottak, bekapcsolódtak a világkereskedelmi vérkeringésbe. Ezek mind a személyi és a vagyoni kapcsolatok élénkülésével jártak.
3. Farkas Sándor esete
Farkas Sándor magyar születésű francia állampolgár, leszármazottak nélkül hunyt el Franciaországban. Hagyatékként magyarországi ingatlant hagyott hátra.
A magyar közjegyző dilemmája: a magyar öröklési jog alkalmazása – az örökhagyó állampolgárságának joga. Az eljáró fórum, ha joghatósággal bír, sem az eljárás megindítását, sem a döntést nem tagadhatja meg. Így a magyarországi oldalági örökösök igényét el kell bírálnia.
A két érintett jogrendszer konkurál egymással – és az igazságos, helyes döntés alapja az lehet, hogy az eset azzal az öröklési joggal, amelynek alapján a hatóság döntését meghozza, valamilyen ésszerű kapcsolatban van.
Az eljáró fórum és az általa alkalmazott jogrendszer két különböző dolog, és nem feltétlenül azonos. A magyar joghatság a Magyar Köztársaság területén feltétlenül a magyar jogot kell alkalmaznia – ezt a jogbiztonság is megköveteli.
A megoldás: külön erre az esetre szolgáló törvényi felmentés, másik jog alkalmazását lehetővé tevő felhatalmazás.
A felmentés kivételes: (1) meghatározott tényállás: külföldi elem; (2) csak külön speciális törvény által megszabott feltételek szerint. Kötelezővé is teheti a külföldi jog alkalmazását!
1973. évi 13. törvényerejű rendelet a nemzetközi magánjogról – ún. nemzetközi magánjogi Kódex (továbbiakban: Kódex) tartalmaz ilyen rendelkezéseket.
Természetesen a probléma általános érvényű
–	nem csak az öröklésre vonatkozik
–	időben egymást követően, pusztán a körülmények megváltozása folytán kerül különböző jogrendszerekkel kapcsolatba a jogviszony valamely eleme (pl. házasságkötés)
–	nemzetközi elem lehet még az államutódlás, vagy határmódosítások esetén, pl. Trianon
–	a probléma minden jogrendszerben felmerül
4. A nemzetközi kollíziós magánjog szabályozásának tárgya: a kollíziós tényállás
4.1. A kollíziós probléma mibenléte
Vannak olyan életviszonyok, társadalmi, gazdasági viszonyok, amelyek külföldi elemmel bírnak. Ennek folytán az a fórum, amelyhez a felek fordultak, saját hazai joga, tehát a fórum joga (a lex fori) alkalmazásánál sajátos helyzetbe, választás elé kerül ahhoz képest, mintha hazai jogát kizárólag belföldi elemmel bíró jogviszonyra kellene alkalmaznia.
4.2. A fórum eljárásának két lépése
a)	abban kell dönteni, hogy van-e egyáltalán eljárási jogilag lehetősége: joghatósága. Előfordulhat, hogy az államok egyes ügyekben fenntartják maguknak az ügyekben való eljárás lehetőségét. Pl. a magyar jogban a holttá nyilvánítási eljárás során csak magyar bíróság vagy hatóság járhat el, külföldön hozott határozatnak nincs jogi hatálya.
A vizsgálódás eredménye vagy az, hogy a fórumnak van joghatósága, vagy az, hogy nincs. Ha nincs, akkor az eljárás befejeződik, eljárási jogból elutasítják a kérelmet, ha viszont van joghatósága, az eljárás tovább folyik.
b)	a második lépésben a fórum megvizsgálja: van-e esetleg külföldi elem az elé került ügyben, ha ez nemleges, akkor saját hazai jogát alkalmazza.
Ha viszont van külföldi elem, akkor a fórum saját joga mellett egyidejűleg és elvileg azonos eséllyel több állam jogrendszere alkalmazható.
4.3. Több jogrendszer összeütközése (kollíziója) – a nemzetközi kollízió fogalma
Az eljáró fórum döntés elé kerül: választania kell a jogrendszerek között. El kell döntenie: melyik álla jogrendszere alkalmazandó az adott tényállásra?
A saját jog, a lex fori alkalmazása jelentheti azt, olyan jog szabályait alkalmazzák, amelynek semmi köze nincs a tényálláshoz. A külföldi jog alkalmazásának indoka az, hogy nemzetközi kapcsolatokban, külföldi elemmel bíró élet-, társadalmi vagy gazdasági viszony esetében a helyes, ésszerű, igazságos döntés éppen egy külföldi jogrendszertől várható. Amikor több állam jogrendszerének alkalmazása egyaránt felmerülhet, a versengő jogrendszerek ütköznek: kollízió (jogszabály-összeütközés) jön létre.
Nemzetközi kollízió: amikor adott tényállás jogi megítélése kapcsán több állam jogrendszerének alkalmazása merül fel, és ezek ütközhetnek.
4.4. Felmentés a fórum számára a saját hazai jog alkalmazásának kötelezettsége alól
Alkotmányossági megfontolásokból (jogállamiság, jogbiztonság) főszabályként saját jogot köteles alkalmazni a fórum. Kollízió esetén kivételesen felmentés lehet: nem eredményezheti a jogbiztonság sérelmét. Továbbá a felmentés adott esetben kötelezettség – jogalkalmazási parancsot tartalmaz a tv. az alkalmazandó jog tekintetében. A fél így látja előre kiszámíthatóan, hogy a fórum mely jogrendszer szabályait fogja alkalmazni.
4.5. A nemzetközi kollíziós probléma – a nemzetközi kollíziós viszony
A probléma abban áll, hogy vitás lehet: a szóba jöhető, az adott viszonnyal, jogi megítélést igénylő kérdéssel kapcsolatban álló több jogrendszer közül az eljáró fórumnak melyikét kell alkalmaznia. Nemzetközi kollíziós viszony: az az életviszony, társadalmi vagy gazdasági viszony, amely nemzetközi kollízió lehetőségét veti fel.
4.6. A nemzetközi kollíziós tényállás
Def.: ha az annak alapjául szolgáló jogviszonyban valamilyen lényeges külföldi elem van, melynek következtében a tényállás több külföldi jogrendszerrel áll kapcsolatban.
Az eljáró fórum ezt szabályozza azzal, hogy parancsot ad a jogalkalmazónak, az eljáró fórumnak: ne feltétlenül a lex fori-t alkalmazza, hanem a szóba jöhető jogrendszerek valamelyikét.
4.7. A nemzetközi kollíziós szabály
Ennek rendelkezése értelmében megjelölik azt a jogrendszert, amelynek alkalmazására az eljáró fórum köteles. Ez azonban nem feltétlenül vezet külföldi jog alkalmazásához.
4.8. Kollíziós norma – anyagi jogi norma
A jogalkalmazó tehát két különböző jellegű és természetű jogi normával kell dolgozzon:
a)	egyrészt a kollízió feloldása,
–	a fórum a kollíziós normák alkalmazásával feloldja a kollíziót: meghatározza az alkalmazandó jogrendszert
b)	másrészt a tényállás jogi megítélése: az ügy érdemi elbírálása céljából
–	a kiválasztott jogrendszeren belül meghatározza azt a rendelkezést, amelynek alkalmazásával eldöntik a jogvitát – ez az anyagi jogi norma
A fórum hazai jogrendszerének nemzetközi kollíziós normái és az ezek közvetítésével alkalmazott hazai vagy külföldi jogrendszer anyagi jogi normái között szoros összefüggés van: az eljáró fórum az anyagi jogi norma alkalmazása előtt éppen a kollíziós norma alkalmazása révén köteles tisztázni, hogy mely jogrendszerből “vegye” az érdemi döntéshez szükséges anyagi jogi szabályt.
4.9. A nemzetközi kollíziós norma jogszabálytani természete - röviden
Közvetett módon teszi a hogyant: azzal, hogy utal arra a jogrendszerre, amely majd ezeket az anyagi jogi szabályokat tartalmazni fogja.

2. A nemzetközi kollíziós magánjog szabályozási módszere (a kollíziós norma szerkezete)
1. A kollíziós és az anyagi jogi norma közötti különbség
Az anyagi jogi norma természete: az adott életviszony, társadalmi vagy gazdasági viszony szabályozásának módszere a közvetlen jogrendezés, az ügy érdemi eldöntése.
A nemzetközi kollíziós norma természete: nem tartalmazza közvetlenül a jogvita eldöntéséhez, a jogi eljárás lefolytatásához szükséges szabályokat, hanem csak közvetett jogrendezést valósít meg – empty law (üres jog), hiszen közvetlen támpontot nem ad.
2. A nemzetközi kollíziós szabály közvetett jogrendezést valósít meg
Közvetett befolyásolás: az alkalmazandó jogrendszerre való utalás.
A Kódex közvetett utalásai közvetlenül semmit nem mondanak a jogviszonyról, de közvetetten befolyásolja az érdemi döntést azzal, hogy a szóba jöhető jogrendszerek számát egyetlen egyre csökkenti.
3. A nemzetközi kollíziós magánjog szabályozási módszere
A módszer tehát a közvetett utaló módszer – ez az utalás oldja fel több jogrendszer ütközését, a kollíziót. Két lépcsős szabályozás: először a kollíziós, majd pedig az érdemi döntés alapjául szolgáló anyagi jogi norma egymás utáni, együttes alkalmazására van szükség.
4. A kollíziós szabály szerkezete
4.1. Az anyagi jogi tényállás szerkezete hipotézis – diszpozíció – szankció.
4.2. A nemzetközi kollíziós szabály funkciója teljesen más, így egyik eleme sem értelmezhető a fentiek szerint. Arra irányul ez, hogy meghatározza azt a jogrendszert, ahonnan a fórum az anyagi jogszabályokat venni köteles.
a)	TÉNYÁLLÁS – az első elem funkciójánál fogva valamely anyagi jogi intézményre, jogi fogalomra irányul, pl. Kódex 36. §: az öröklési jogviszonyok
b)	RENDELKEZÉS – kapcsolatot létesít a kollíziós tényállás (a jogintézmény) és a kiválasztott, alkalmazandónak rendelt jogrendszer között. Jellegénél fogva ezt utaló szabálynak is nevezzük. Azt a tényezőt, amelyhez a rendelkezés az alkalmazandó jogrendszert kapcsolja, kapcsoló elvnek (kapcsoló tényezőnek) nevezzük. Ez összefüggést hoz létre a kollíziós szabály tényállásában szereplő jogintézmény és az arra alkalmazandó jogrendszer között.
c)	JOGKÖVETKEZMÉNY – a kiválasztott jogrendszer alkalmazására vonatkozó jogalkotói parancs (kell).

3. A nemzetközi kollíziós magánjog fogalma és funkciója
1. A nemzetközi kollíziós magánjog funkciója
–	felmentést ad a lex fori alkalmazása alól
–	meghatározza az alkalmazandó jogrendszert, és parancsot ad a jogalkalmazónak az e jogrendszer anyagi jogi szabályai alapján való érdemi döntésre
2. A nemzetközi kollíziós magánjog, mint önálló jogág helye a jogrendszerben: a nemzetközi kollíziós magánjog fogalma
A jogszabályok egy nagyobb csoportjának minősítése függ a szabályozás tárgyától és módszerétől. Önálló egy jogág, ha a jogszabályok összessége kellően egynemű jogviszonyokra vonatkoznak ill. a szabályozás módszere is jellegzetes, homogén.
2.1. A nemzetközi kollíziós magánjog szabályozásának tárgya
2.1.1. A tárgy a nemzetközi kollíziós magánjogi tényállás. A polgári jog ill. a munkajog körébe eső azon jogviszonyok tartoznak ide, melyek tartalmaznak külföldi elemet – és ha az a jogrendszerek kollízióját okozza, akkor kiemelődik és áttevődik a nemzetközi kollíziós magánjog tárgykörébe.
2.1.2. Az eljáró joghatóság vizsgálni köteles, hogy fennáll-e a gyanúja annak, hogy külföldi elem van-e a tényállásban. Azonban ez gyakran nem egyszerű:
a)	a megállapítás két kérdést vet fel:
­	milyen alapon, “mitől” válik valamely elem külföldivé?
­	ha van külföldi elem, ez egyben olyan jelentőségű-e, olyan lényeges-e, hogy kollíziót okoz? További probléma lehet, hogy ha több ilyen elem van, ilyekor kérdés, hogy melyik legyen az alap.
b)	egy tényállási elem az egyik jogviszonyban lényeges külföldi elem lehet, a másik nem.
c)	mi lehet a különbségtétel oka?
d)	A két – egymással szorosan összefüggő – kérdésre maga a nemzetközi kollíziós szabály ad választ:
­	a Kódex saját maga ítél meg egyes eseteket, ekkor ad felmentést
­	ezután a külföldi jogrendszer hasonló szabályát kell figyelembe venni
e)	az adott tényállás súlyát tehát csak a fórum saját kollíziós szabályának keresése során, és a megtalált norma tartalma (parancsa) alapján lehet megítélni
2.1.3. A nemzetközi kollíziós magánjog így nem elégedhet meg általánosságban annak megkívánásával, hogy a tényállásban külföldi elem szerepeljen
2.2. A nemzetközi kollíziós magánjog szabályozásának módszere
A kollíziós tényállásokat közvetett módszerrel, utaló szabály alkotásával szabályozza a jogág, ez a módszer csak e jogágra jellemző, sajátos vonás.
2.3. A nemzetközi kollíziós magánjog, mint önálló jogág fogalma és helye a jogrendszerben
A nemzetközi kollíziós magánjog önálló jogág, a jogrendszerben külön jogágként helyezkedik el. Tehát:
­	azoknak a jogszabályoknak az összessége,
­	amelyek a lényeges külföldi elemet tartalmazó polgári jogi, családi jogi és munkajogi jogviszonyokat
­	közvetett módszerrel, utaló szabállyal: kollíziós normával szabályozzák.
Az anyagi jogi szabályokon belül el lehet különíteni és azok hatálya alól ki lehet emelni a jogág hatálya alá tartozó sajátos kollíziós tényállásokat és jogviszonyokat – ezekből lesz a sajátos utaló módszer révén a joganyag önálló jogággá. Illetve ezek nyomán lesz nemzetközi kollíziós polgári jog, családi jog és munkajog, és ezekből áll össze a nemzetközi kollíziós magánjog.
2.4. A nemzetközi kollíziós magánjog elnevezése
Ez a jogág nem nemzetközi és nem magánjog.
a)	az erről szóló törvények ugyanúgy a belső hazai nemzeti jognak minősülnek, így ezek a jogforrások sem eredetüket, sem hatályukat tekintve nem nemzetköziek
­	a törvények nem nemzetközi eredetűek, hanem valamely jogrendszer szerves részét képezik
­	nem nemzetköziek a hatályukat tekintve sem, hiszen címzettjük a hazai, nemzeti jogalkalmazó, az eljáró fórum
b)	a szabályok sem tekinthetők “magánjognak” sem
­	a közjog-magánjog kettősségének bomlásával a magánjog fogalma eleve kérdésessé vált
­	nem tekinthető magánjognak a “nemzetközi magánjog” azért sem, mert maga a jogvita, az eljárás közvetlen, érdemi rendezésének szabályait tartalmazó joganyag, és a közvetett, utaló módszer nem felel meg a magánjogi jogág elfogadott fogalmainak egyikének sem
c)	szabályai jogrendszerek ütközését oldják fel, ezért azok kollíziós szabályok, így a jogág – nem anyagi jogi, hanem - “kollíziós magánjog”. A kollíziónak is több fajtája van azonban, melyek közül a ez a nemzetközi kollíziót oldja fel.
d)	a “nemzetközi magánjog” elnevezés a XIX. században bukkant fel, az angolszász jogvilágban az elnevezés “conflict of laws”, szemben a német “kollisionsrecht”  kifejezéssel
e)	így tehát a kollíziós jelző beszúrásával más értelmet nyer a “nemzetközi magánjog” elnevezés

4. A nemzetközi kollíziós magánjog forrásai, a Kódex hatálya
1. A nemzetközi kollíziós magánjog rendszere
1.1. A rendszert meghatározza az, hogy három magánjogi eredetű jogágból a kollízió miatt kihasított, és új, önálló jogágba összefogott tényállások sajátos szabályozását tartalmazza. A jogág rendszerét a – kodifikált vagy nem kodifikált – pozitív jogtól el kell különíteni.
1.2. A rendszer a jogágat két részre osztja:
a)	általános rész: ez a rész három dogmatikai alapkérdést tisztáz – a kollíziós probléma mibenlétét, a jogszabálytant (a kollíziós szabály mibenlétét és alkalmazását), valamint a külföldi jog alkalmazását (és alkalmazásának esetleges mellőzését). Negyedikként + a magánjog fejlődéstörténete.
b)	különös rész: a magánjog hagyományos struktúrájának megfelelően áll:
­	a személyek kollíziós jogállása,
­	a dologi jog (+ a szellemi alkotások joga), a kötelmi jog,
­	majd a családi jog, végül a munkajog kollíziós szabályaival,
­	ezek után a mellőzhetetlen egyes eljárási kérdések tárgyalása következik. Szoros értelemben nem tartozik ide, de a szóban forgó jogviszonyok egységes kezelése, a probléma megoldása és végleges lezárása igényli az egyes eljárási kérdések vizsgálatát. Rendszertanilag a nemzetközi polgári eljárásjog nem része, inkább rokon terület, ugyanígy a külföldiek jogállásáról szóló szabályok is hasonló helyzetben vannak.
1.3. A kodifikáció során a fenti rendszert a jogalkotó nem mindig követi – a tényleges, pozitív jogi rendezés eltérhet ettől, ráadásul a pozitív jog több részből áll: a kodifikáció mellett a szokásjogból, a jogalkalmazói elvekből és a precedensekből.
1.4. A magyar nemzetközi kollíziós magánjogot Mádl Ferenc nyomán világos, a tudományos rendszert messzemenően figyelembe vevő, átfogó jogszabály, kódex tartalmazza: a nemzetközi magánjogról szóló 1979. évi 13. tvr. (Kódex). Emellett számba jönnek még a kétoldalú egyezménye: jogsegélyegyezmények, nemzetközi egyezmények.
2. A nemzetközi kollíziós magánjog forrásai, a Kódex hatálya
A források két csoportra oszthatók: belső és nemzetközi.
2.1. A belső, nemzeti eredetű jogforrások háromfélék lehetnek:
­	írott, kodifikált jog
­	szokásjog
­	jogalkalmazási gyakorlat
A nemzetközi kollíziós magánjog, mint írott jog nem feltétlenül ölt külön tv.-t, van példa arra, hogy ezt Ptk.-ba építik be (pl. a franciáknál).
2.2. A nemzetközi eredetű jogforrások nemzetközi szerződések megkötése formájában jönnek létre:
a)	két vagy több állam részéről kötött szerződés azt jelenti, hogy egymás közötti viszonyukban egységesítik egy-egy kollíziós tényállás tekintetében kollíziós normáikat. Az ügy anyagi jogi megítélése ezáltal azonos lesz. A jogegységesítés nélkül az egyes nemzetek kollíziós szabályai rendkívül különbözőek lehetnek – jelentősen eltérő érdemi döntéshez vezethetnek.
Az eltérések következtében különböző anyagi jogi eredmények születhetnek, ha ez nem áll fenn, az eljárást megindító fél előre megvizsgálhatja és mérlegelheti a különböző fórumok kollíziós szabályait, és a számára legkedvezőbb anyagi jogi utalást tartalmazónál indítja meg az eljárást.
Ez a mérlegelés kifejezett manipulációba is átcsaphat, amelyet forum shopping-nak neveznek. Az ilyen manipuláció hátrányos lehet a másik félre nézve, így nem feltétlenül lehet igazságos a megadott kedvezmény. Eljárásjogi értelemben is nagy jelentőséggel bír: a végrehajtásra ott van a legnagyobb esély, amelyikhatározatának saját államában történő elismerése jobb.
b)	a forum shopping- ot egyféleképp lehet korlátozni: a nemzeti kollíziós normákat és a joghatóságra vonatkozó szabályokat egységesítik nemzetközi szerződésekkel – így “zár” keletkezhet, az egymással összhangban levő döntések nyomán.
c)	a kétoldalú (bilaterális) nemzetközi szerződések legelterjedtebb fajtája a jogsegélyszerződés. Ebben kettejük viszonyában az államok egységesítik kollíziós normáik jelentős részét.
A többoldalú (multilaterális) nemzetközis szerződések kidolgozásában nagy szerepet játszik a Hágai Nemzetközi Magánjogi Konferencia.
d)	az általános jogelv az, hogy a nemzetközi szerződés megelőzi a belső nemzeti jog szabályait, az ebben alkalmazott kollíziós normák elsőbbséget fognak élvezni.
2.3. A magyar nemzetközi kollíziós jog forrásai, és a Kódex hatálya
Alapvető jogforrás a  Kódex, ez fogja össze kódex-szerűen a nemzetközi kollíziós magánjog szabályait. 11 fejezetből áll.  Az első nagyobb szabálycsoport: I. általános szabályok (a Kódex célja, hatálya, jogi minősítés és a visszautalás), második nagyobb szabálycsoport: II. a személyek, III-IV. a dologi jogok, V. kötelmi jog, VI, öröklési jog, VII. családi jog, VIII. munkajog; harmadik nagyobb szabálycsoport: eljárási jogi rendelkezések (IX-XI. fejezet).
2.4. A Kódex hatálya
Tárgyi hatály: egyrészt rögzíti azt, hogy a Kódex nemzetközi kollíziós magánjogi viszonyon alapuló tényállások szabályozását tűzte ki céljául, másrészt deklarálja a nemzetközi szerződések elsőbbségét, így a Kódex szubszidiárius jog, azaz ha nincs nemzetközi szerződés, akkor lép életbe.

5. A statútum elmélet és hatása (12-18. sz.)
1. A nemzetközi magánjog kialakulására csak a történelmi fejlődés egy meghatározott fokán került sor – ennek három feltétele volt:
­	a társadalmi-gazdasági viszonyok fejlettségének  meghatározott foka
­	államok, önálló jogrendszerek létezése, melyek egymás jogait kölcsönösen egyenrangúnak elismerik
­	ezeknek a jogoknak egymástól való érzékelhető különbsége
Egy bizonyos fejlettségi fok után a saját jog minden körülmények között való alkalmazása már akadályozó tényezővé vált.
Az államok kölcsönösen el kell, hogy ismerjék egymást, egyenrangú felekként – egymás jogát is úgy, hogy azt saját joguk helyett is alkalmazzák. 
Az is kell, hogy tartalmilag érzékelhetően különbözniük is kell ahhoz, hogy a nemzetközi jog szabályrendszerének igénye, így ez a különálló normaanyag létrejöjjön.
Az antik jogok (Kr.e. 5 – Kr.u. 3. sz.): A feltételek az ókorban nem léteztek együttesen – az idegenek általában jognélküliek voltak. Két alapvető princípium érvényesült: a jog személyhez kötöttségének elve (perszonalitás), ill. a jog területi érvényesülésének elve (territorialitás). E két elv nem zárta ki magát – lex originis p lex fori.
A kora középkori jogfejlődés (4 – 12. sz.): A jog perszonalitásának időszaka  a Római Birodalom területén a római jog érvényesült, a frank birodalomban a germán törzsek saját törzsi jogaik uralma alatt éltek – perszonalitás elve érvényesült – a lex originis. A jogviták során az egyik vagy a másik fél joga nyert alkalmazást. Lex Ribuaria pl. az alperes jogát rendelte. Testi sértésnél a sértett joga. Az egyes személyekre irányadó jog megváltoztatása kizárt volt. A jog megvallása – professio iuris – a bíró előtt a peres fél nyilatkozott, hogy mely jog vonatkozik rá. A jog territorialitásának időszaka  a 11 – 12. sz. folyamán a territorialitás kezdett dominálni – a jog csak területhez kötötten érvényesülhetett. Ez kizárta a kollíziót is. A bíróság a saját jogát alkalmazta, éspedig csak az alattvalók (subditi) tekintetében. Alattvaló: aki legalább egy éve és egy napja élt a szóban forgó jog hatálya alatt. A jog semmilyen módon nem keveredhetett.
IV. fejezet – A statútumelmélet kialakulása és fejlődése (12 – 18. sz.)
1. Az észak-itáliai fejlődés
1.1. A szigorú territorialitás és az idegen jog teljes kirekesztése Észak-Itáliában vált először tarthatatlanná – a gazdasági és társadalmi viszonyok fejlődésén túl a szellemi feltételek is adottak voltak a fejlődéshez. Ekkor alakultak ki a statútumok, a helyi szokásjogok írásba foglalása. Tartalmukban ezek gyakran eltértek b az alkalmazandó jog kérdése egyre jobban felmerült. Objektív feltételek: a városállamok gazdasági és személyforgalmának intenzitásának növekedése ill. hogy ezek egymás jogát kölcsönösen elismerő joghatósággal rendelkeztek.
1.2. Szubjektív feltétele is megjelentek: a római jog újjáéledése a glosszátorok nyomán – a jogtudósok állást foglaltak a jogtételeknél, és az idegen jog alkalmazásának lehetősége mellett.
a)	Magister Aldricus (12. sz.) szerint a bírónak kell meghatároznia, hogy két egymással konkuráló jog közül melyiket kell alkalmazni – “a jobbnak tűnik” alapján
b)	Azo és Accursius később azt hirdették, hogy a perlés helyének jogát kell képviselni. Azonban Accursius a Glossa Ordinaria-ban kijelenti, hogy idegent nem lehet elbírálni a területi jog alapján.
1.3. A lex fori kizárólagossága megdőlt. A következő századokban – a kommentátorok nyomán – az ún. statútumelméletben a statútum alkalmazási határainak elméleti úton való spekulatív meghatározásával foglalkoztak. Cinus, Bartolus de Saxoferrato, Baldus de Ubaldis munkássága kiemelkedő.
a)	Bartolus: két alapkérdés van. Kiterjed-e a statútum hatálya a belföldön tartózkodó idegenre; és a törvényhozó területén kívüli tényállásokra?
A statútomok hármas osztályzása: csoportosítás aszerint, hogy az adott területen lakó személyekre, az ott fekvő dolgokra, vagy az ott végbemenő cselekményekre vonatkoznak-e. Személyes (perszonál-) statútumok követik a személyt bárhol, személyállapoti kérdésekben. Dologi (reál-) statútumok az ingatlanoknál a fekvés helye, az ingóknál a személyes statútum, amennyiben a személy magával vitte. Vegyes statútumok – mindaz, ami nem az előbbi kettő: szerződések és a deliktumok.
b)	Baldus tvább finomított: egy-egy meghatározott statútum alkalmazásának határait annak tartalmából, spekulatív módszerrel próbálta meg levezetni.
2. A francia iskola
A 16. sz. francia jogtudósok továbbfejlesztették ezt az iskolát – az ország jogi szempontból nem volt egységes (északi szokásjog – déli római jogi továbbélés).
2.1. Charles Dumoulin – a hármas osztályozás finomítása: a személyes statútumoknál a lakóhely jogát emelte ki. Előnyben részesítette a személyi statútumokat a dologival szemben. Consilium 53-as szakmunkájában a házastársak első közös lakóhelyének jogát emeli ki (ez máig érvényesülő szabály!), mivel annak jogát hallgatólagosan választották meg. Dumoulin az egységes szokásjog fontosságát hangsúlyozta: az erős központi királyi hatalom híve volt.
2.2. Bertrand d’Argentré – a feudális széttagoltság ideológusaként a reálstatútumokat részesítette előnyben, s ennek során visszatért a Bartolus-i hármas osztályzáshoz. Főszabály nála a reálstatútum, és a személyi statútum kivételes.
3. A németalföldi iskola
3.1. A 17. sz. során a németalföldi gondolkodásban megjelent a természetjog és az állami szuverenitás. A kollíziós tanok itt már államok között áll fenn.
3.2. Paul Voet elsőként osztotta fel a nemzetközi magánjogot általános és különös részre. Comitas gentium tana: a külföldi tv. alkalmazására csak a “nemzetközi udvariasság” alapján kerül sor és az nem érinti az adott állam szuverenitását és a polgárok jogait.
Fia, Johannes Voet felismerte, hogy a szuverén törvényalkotó határozza meg a statútumok alkalmazási körét. Apjával együtt ős is a területi elvet támogatta, így különösen fontos szerepet kap a comitas gentium elve.
3.3. Ulrich Huber kapcsolta össze szisztematikusan a szuverenitás gondolatát a comitas tanával. Három alapelve:
­	az állam törvényei csak saját határain belül érvényesülhetnek, 
­	alattvaló mindenki, aki az állam határain belül tartózkodik,
­	a comitas tanából következően más államok törvényeinek hatását belföldön is lehet érvényesíteni, feltéve ha ez nem érinti hátrányosan az állam felségjogait
Hubernél a comitas az uralkodók megegyezése, így szerinte ez hallgatólagosan kialakított kölcsönös gyakorlat.
4. Az angolszász nemzetközi magánjogi fejlődés – a németalföldi comitas-tan átvétele
4.1. AZ USA jogfejlődése
AZ USA-ban a statútumtanok nem találtak pozitív visszhangra. Az elmélet meghaladása Story nyomán alakult ki: a Harvard professzora a nemzetközi magánjogot az anyagi jog kategóriái szempontjából rendszerezi. kiindulópontja a comitas-tan és a territoriális elv. Új elem viszont az, hogy az érvényesülés alapja a belső jog, így ő az első, aki ezt a jogterületet a nemzeti jog részeként kezeli.
4.2. Az angol nemzetközi magánjog alakulása
Itt a korán kialakult common law nyomán a partikuláris összeütközések nem alakultak ki. A bírósági hatáskör évszázadokon át csak a belföldi tényállásokra terjedt ki – ez sajátosság. Egészen a 18. századig elzárkóztak a külföldi jog alkalmazásáról, a comitas tan ekkor terjedt el a skót joghallgatóknak köszönhetően, akik Németalföldön tanultak. Lord Mansfield – Huberre hivatkozott egy 1760-as ítéletében. Ezt követően tört előre a külföldi jogalkalmazás.
5. A nemzetközi magánjogi szabályok megjelenése a korai kodifikációkban
5.1. A 18. században és a 19. sz. elején megjelenő magánjogi törvénykönyvek már néhány kollíziós szabályt is kodifikáltak – statútumelméleti alapokon, és univerzális igénnyel. ALR, Code civil, ABGB.
5.2. Tipikus példa a Code civil: egyoldalú megfogalmazásként először a francia közjog, másodszor az ingatlanok, harmadszor a személyes jog alkalmazására tért ki a 3. cikkely.

6. A statútum elmélet meghaladása (Savigny és Mancini munkássága)
1. A német jogtudomány eredményei: Wächter és Savigny nemzetközi magánjogi munkássága
1.1. von Wächter mutatta ki a statútumelmélet tarthatatlanságát – de az általa javasolt alternatívák nem bizonyultak életképesnek.
2.2. von Savigny tekinthető a nemzetközi magánjog megalapozójának – új alapokra helyezte a tudományágat és j szemléletmódot honosított meg:
a)	a jogviszony áll a középpontban. A hazai és az idegen jog alkalmazása annak függvénye, hogy a jogviszony – természete szerint – milyen jog hatókörébe tartozik. Ez a szemléletmód szükségszerű következménye a jogok egyenértékűségének elismerése.
b)	szerinte a külföldi jog alkalmazásának indoka annak a kölcsönös belátása, hogy a jogviszonyok megítélésének azonosnak kell lennie, függetlenül attól, hogy mely állam joghatósága alá tartozik
c)	azonban továbbra is általános érvényű nemzetközi magánjogban gondolkozik
2. Mancini és az olasz iskola
Mancini olasz jogtudós a torinói egyetemen 1851-ben tartott híres előadásában a nemzeteket állítja gondolkodásának középpontjába, és szerinte a nemzethez tartozás a nemzetközi jog alapja. Ettől kezdve az állampolgárság a kapcsoló elem, ami természetszerűen gyakoribbá tette a külföldi jog alkalmazását a személyes jog körében. Ennek ellensúlyozásaként azonban kifejlesztik a közrend (ordre public) gondolatát, és a felek jogválasztó jogára vonatkozó nézeteket.

7. A nemzetközi magánjog fejlődése a 20. században (Amerikai Egyesült Államok, Európa, Magyarország)
1. A kollíziós jog további alakulása
Savigny és Mancini munkássága nyomán kialakult a máig is meglévő elméleti rendszer. A jogrendszer tovább alakult a kodifikáció második hulláma alatt (pl. BGB) – a jogág egyértelműen nemzeti alapon fejlődött tovább, Savigny ellenében.
Egyre intenzívebbé vált a bírói alkalmazás, és a figyelem középpontjába került a nemzetközi magánjog egyes, sajátos dogmatikai kérdéseinek megoldatlansága (pl. a vissza- és továbbutalás).
2. A nemzetközi magánjog fejlődése az USA-ban
2.1. AZ USA-beli fejlődést nagymertekben befolyásolta az állam szövetségi jellege, valamint az, hogy a kollízió nem volt egységes. A nemzetközi magánjogot a bírói gyakorlat alakítja, erre hatással van az elmélet is, továbbá a Restatement-ek (modell törvények), melyeket az American Law Institute adott ki (1934, 1971).
2.2. Az első, az 1934-es Restatement of the Conflict of Laws még a hagyományos modellt követte:
a)	a szerkesztő, Beale a szerzett jogok (vested rights) elméletének prominens képviselőjeként azt az elvet vallotta, hogy a fórum csak védelemben részesíti a külföldi anyagi jog alapján “megszerzett jogokat”, vagyis az alanyi jogosultságot
b)	a local law tan tagadja, hogy a fórum idegen jogot alkalmaz, mert a saját jogot alkalmazza, de az idegen jog mintája alapján
2.3. A 20. sz. második felében jelennek meg azok a tanok, melyek elvetik a klasszikus nemzetközi magánjogi közvetett jogtalálást, az alkalmazandó anyagi jog kollíziós szabályok segítségével történő meghatározását – ez annak a tagadása, hogy lehetséges a kollíziós szabályok alkalmazása. Ehelyett megközelítési módszereket (approaches) dolgoznak ki és ezek segítségével vélik meghatározhatónak az egyedi esetre alkalmazható jogot. A legjelentősebb modern elméletek:
a)	Ehrenzweig lex fori elmélete (lex fori approach)
Ehrenzweig kétségbe vonta azt a tételt, hogy a bíróságok követik a kollíziós szabályoknak a külföldi jog alkalmazására vonatkozó parancsát. Kiindulópontja a lex fori elsőbbsége volt. Álláspontja szerint minden kollíziós döntés ez által meghatározott, mert a fórum nem lehet semleges. A lex foritól csak akkor lehet eltérni, hogy a fórum jogpolitikája egy másik állam jogának alkalmazását indokolja.
b)	“Governmental interest analysis” (Currie)
Currie szakított a hagyományos módszerekkel, amikor a kormányérdekeket helyezte vizsgálódásai középpontjába – az elmélet az USA belső kollíziós problémáira tekintettel született. kiindulópont az, hogy a fórum általában saját jogának alkalmazásában érdekelt, ekkor nincs kollízió (“false conflict”).
c)	“Principles of preference” (Cavers)
Cavers tett hitet a nemzetközi kollíziós szabály utalása: a tényállás csak az anyagi jogi norma ismeretével lehet teljes értékű. A bíró feladata, hogy mindezt vizsgálat tárgyává tegye, és azt a jogot alkalmazza, mely igazságos döntést eredményez. 30 évvel később úgy korrigált, hogy most már az alkalmazandó jog kiválasztásához az érintett államok érdekeinek figyelembevételével kialakítandó általános elvek (prefeencia elvek – principles of preference) kialakítására van szükség.
d)	“Better law approach” (Leflar)
Leflar “jobb jog” elmélete:a bíróságnak végső soron azt a jogot kell alkalmaznia, amely az adott esetben a jog szociális, és gazdasági funkciója szempontjából “jobb”-nak minősül.
3. Az európai elmélet főbb vonulatai napjainkban
3.1. A Savigny féle modell továbbfejlesztése
A Savigny által hangsúlyozott értékek: a nemzetközi döntési harmónia és a nemzeti jogok egyenértékűsége máig is dominálnak, bár a kapcsoló elvek megváltoztak, az alapok azonban nagyrészt változatlanok.
A jogág elsődleges feladata a jogviszonyok természetének leginkább megfelelő jog meghatározása, nem pedig az anyagi jogi megoldás keresése. Nem a jogalkalmazó, hanem a jogalkotó feladata a kollíziós szabályok megalkotása, amelyek általában a helyes anyagi jog alkalmazását tehetik lehetővé.
3.2. A kapcsoló elvek differenciálása
A fejlődés egyik jellegzetessége, hogy a kapcsoló elvek a differenciálódás irányába mutatnak. Korábban az egyes jogterületeket egy-egy univerzális kapcsoló elv (pl. a kötelmi jogban a szerződéskötés joga) dominált, jelenleg viszont egy-egy részterületen is igen differenciált szabályrendszerek alakultak ki. Így pl. a kötelmi jogon kívül eső szerződésen kívüli károkozások esetében külön szabály van a környezetszennyezésre, a termékfelelősségre stb.
3.3. A jogbiztonság, a rugalmasság és az igazságos döntésre való törekvés szempontjainak összeegyeztetése
Az európai megoldás egyensúlyt teremt: ezek generálklauzulák figyelembevételével történik: ezek általában akkor nyernek alkalmazást, ha a hagyományos kapcsoló elv nem elég az adott esetre.
3.4. Az állam speciális érdekeinek érvényre juttatása
A hagyományos állami érdekeket figyelmen kívül hagyó jogágban is érződik a magánjog elközjogiasodása, e mellett egyéb elvek, pl. a szociális vagy a fogyasztóvédelem is előtérbe kerülnek. Ezeket a belföldi jogalkalmazó feltétlenül érvényesíti, ezek minden kétséget kizáróan magában az anyagi jogban rögzítődnek (imperatív norma). Ezek érvényesülését egyre inkább speciális kollíziós szabályokkal is biztosítani kívánja a jogalkotó.
A magyar nemzetközi magánjog tudományának fejlődése (19 – 20. sz.)
1. A magyar nemzetközi magánjog tudományának kezdetei
A 19. sz. végén indult fejlődésnek a tudományág: Dell’Adami Rezső alig 10 évvel az első nemzetközi magánjogi munka után (1898) tartott előadást erről, majd 1893-ban megjelent Szántó Mihály könyve a témáról.
2. A magyar nemzetközi magánjog tudománya a két vh. között
Szászy István érdeme, hogy az összehasonlító magánjog mellett a nemzetközi összehasonlítás is magas színvonalúvá vált – Nemzetközi Magánjog (1938), Magyar Nemzetközi Magánjog (1939). Ezen kívül két magán - törvény-tervezetet is készített.
3. A magyar nemzetközi magánjog napjainkban
3.1. A II. vh. után Réczei László és Világhy Miklós a korabeli szocialista szemléletnek megfelelő, de komoly tudományos igénnyel dolgoztak ki tankönyveket.
3.2. Bánrévy Gábor, Mádl Ferenc és Vékás Lajos az új 1960-as nemzedék képviselői jelentős tudományos eredményekkel rendelkeznek. Mádl és Vékás tankönyve a politikai fordulat után is megfeleltek az igényeknek.

8. A kollíziós szabály fajai a kollízió jellege és az utalás parancsának terjedelme szerint
1. A nemzetközi kollíziós szabály fogalma
1.1. Olyan norma, amely megjelöli azt a jogrendszert, amelynek alkalmazására kollíziós polgári jogi és munkajogi tényállás, vagyis több jogrendszer kollíziója esetén az eljáró fórum köteles.
1.2. A kollíziós szabály olyan norma, amely kollíziót old fel, rendez – nem oldja meg a vitát, hanem kijelöli az adott jogrendszerek közül azt, amelyet a fórum köteles majd alkalmazni.
A kollíziós szabály fajai a kollízió jellege szerint
2.1. Kollíziós szabály jogszabálytani értelemben: minden olyan norma, amely jogszabályok összeütközését oldja fel. Közjogi jellegű kollíziót old fel a nemzetközi közigazgatási jog, vagy a nemzetközi büntetőjog.
A vizsgált jogág csak magánjogi eredetű kollízióra vonatkozik – jellege szempontjából a nemzetközi kollíziót oldja fel.
2.2. Területközi (interritoriális) kollízió: ha egy állam határain belül, annak különböző területein lép fel kollízió, pl. USA Louisiana állama, ahol a Code civil van érvényben – így választani kell a jogszabályok között.
2.3. Személyközi kollízió: ha ugyanazon államon belül egyes személy-csoportokra vonatkozó magánjogi tárgyú szabályok eltérnek egymástól, pl. vallás, kaszt stb.
3.4. Időközi kollízió: ugyanazon államon belül a régi, hatályon kívül helyezett és a helyébe lépő új jogszabály között merülhet fel. Ilyenkor a kollízió az egymást felváltó jogszabályok között áll fenn, mivel az új jogszabálynak rendelkeznie kell az előző által szabályozott azon jogviszonyokról, melyek még a régi alapján jöttek létre vagy már le is zárultak.
2.5. A nemzetközi kollízió önálló jogágként a nemzetközi kollíziókkal foglalkozik. Elnevezés: nemzetközi kollíziós magánjog.Több jogrendszer ütközése:
­	ütközhet úgy, hogy az adott jogviszony két különböző tényállási eleme egyidejűleg két különböző jogrendszerhez kapcsolódik
­	és ütközhet úgy is, hogy kiskorú leány házasságot köt külföldivel, személyi statútuma és az állampolgársága is megváltozik – statútumváltás: ha a nemzetközi kollíziós magánjogi viszonyban, ill. azon alapuló tényállásban jelen lévő külföldi elemhez az odarendelt kapcsoló elv idővel, a körülmények megváltozása folytán megváltozik, aminek következtében megváltozik az alkalmazandó jogrendszer meghatározása, az adott intézmény statútuma is.
Statútumváltás esetén a tényállás ugyanazon eleme kerül időben egymást követően, egymás után különböző jogrendszerek uralma alá.
3. A kollíziós szabály fajai az utalás parancsának terjedelme szerint
3.1. Az utalásnak két fajtája van: egyoldalú és a (két- vagy) többoldalú kollíziós szabály.
3.2. Az egyoldalú kollíziós szabály azokat a határokat húzza meg, amelyekig egyetlen megnevezett jogrendszer: a hazai jog alkalmazhatóságát kiterjeszti. A kollíziós szabály csak egyetlen jogrendszerről, a konkrétan megjelölt magyar jogról rendelkezik pl. a holttá nyilvánításnál: a belföldi jogi érdek esetén nem-magyar állampolgár holttá nyilvánítására is ezt kell alkalmazni.
3.3. Többoldalú kollíziós szabály: valóban több jogrendszer közötti “igazi” kollíziót oldja fel – a Kódex absztrakt módon utal arra, hogy a szóba jöhető jogrendszerek közül melyiket (pl. a személyes jog szerinti vagy a tartózkodási hely szerinti) kell alkalmazni.

9. A főbb kapcsoló elvek
5. A főbb kapcsoló elvek
6.1. Az összefüggést tehát a kapcsoló elv teremti meg. Ennek megteremtésének különféle módjait, lehetőségeit fogalmazzák meg elvi szinten (elvi, mert a rendelkezési elem része, és nem önálló szabály). A kapcsoló elv elvi megoldási lehetőséget kínál, míg a kollíziós szabály ezt a lehetőséget konkrét, egyedi normává alakítja azzal, hogy ezt az elvi lehetőséget kihasználja.
6.2. A legfontosabb kapcsoló elvek:
a)	LEX FORI – a fórum joga. Ez határozza meg a kiindulást: az eljáró hatóság a saját hazai joga lapján dönt – van-e joghatósága, ill. ha van, akkor a saját kollíziós szabálya miképpen szól. Kisegítő jelleggel anyagi jogként is figyelembe jöhet! – pl. ha annak a külföldi jognak a tartalmát, amelyet a fórum kollíziós szabálya értelmében alkalmazni kellene, nem sikerült alkalmazni (Kódex 5. § (3))
b)	a személyek kollíziós jogállásának és a kollíziós családi jog kapcsoló elvei (LEX PERSONAE).
­	személyes jogon belüli elvek
­	LEX PATRIAE – az állampolgárság joga. 
­	LEX DOMICILII – a lakóhely (tartózkodási hely) joga, amelyben a szóban forgó személy lakik. + szokásos tartózkodási hely joga, ha a személynek nincs határozott lakhelye
­	jogi személyek elve
­	INKORPORÁCIÓ – a nyilvántartásba vétel helyének joga
­	LOI DI SIÉGE SOCIAL – a székhely joga, ahol a jogi személy székhelye van
c)	kollíziós dologi jog
­	LEX REI SITAE – a dologi kapcsoló elve, a dolog fekvési helye
­	LOI DU PAVILLON – a lobogó joga: hajó, repülőgép esetén – amelynek lobogója, felségjele alatt közlekedik
d)	kollíziós kötelmi jog
­	LEX OBLIGATIONIS – a kötelem joga – általános érvénnyel!
­	LEX PRO VOLUNTAE – a felek által választott (kikötött) jog, a felek jogválasztása alapelvként az eljáró fórumot köti
­	JELLEMZŐ SZOLGÁLTATÁS – annak az országnak a jogrendje, amelyben az adott jogviszony szempontjából jellemző szolgáltatást nyújtó személy lakhelye/székhelye van. Adásvételnél az eladó személye az alap.
­	LEGSZOROSABB KAPCSOLAT – azon ország jogrendje, amellyel a szóban forgó jogviszony a legszorosabb kapcsolatot felmutatja
­	LEX LOCI ACTUS (LOCUS REGIT ACTUM) – kötelem, munkajog: jogcselekmény létrejötte helyének joga
­	LEX LOCI CONTRACTUS – a szerződéskötés helyének joga, területi alapon
­	LEX LOCI SOLUTIONIS – a teljesítés helyének joga, ahol a szolgáltatást kell teljesíteni
­	LEX LOCI DELICTI SOMMISSI – szerződésen kívüli károknál a jogsértés elkövetése helyének joga, vagy ahol a kár bekövetkezett

10. A minősítés problémája és a Kódex vonatkozó rendelkezései
A kollíziós szabály alkalmazásakor felmerülő kérdések:
­	joghatóság
­	minősítés
­	előkérdés
­	vissza- és továbbutalás (renvoi)
­	csalárd kapcsolás.
A kollíziós szabály alkalmazása
Joghatóság
1.1. Alapvetően eljárásjogi kérdés. A joghatóság léte eldönti azt, hogy a fórum alkalmazni kezdi saját nemzetközi kollíziós szabályait.
A joghatóság valamely állam szervei: bíróságai vagy más hatóságai számára eljárási lehetőséget, egyben eljárási kötelezettséget konstituál. Mivel itt az állam hatalmának terjedelméről van szó, ezért mindenekelőtt alkotmányjogi és nemzetközi jogi problémaként kell kezelni ezt.
1.2. Végül is maga a fél dönti el, hogy melyik fórumhoz fordul, ez utóbbi pedig nem tagadhatja meg a jogszolgáltatást, kivéve ha megállapítja: nincs joghatósága.
1.3. Mi a joghatóság?
a)	a joghatóság egy állam szerveinek az az eljárási kötelezettsége, hogy nemzetközi elemmel bíró ügyekben eljárjanak. Nem egyszerű eljárási lehetőség, hanem kötelesség.
b)	a joghatóság azt dönti el, hogy eljárhat-e az ügyben, vagy másik államszerveihez kell fordulni. tehát voltaképpen “nemzetközi illetékességet” dönt el. A döntés szerint általában bármely állam szervei eljárhatnak. A jogalkotó általában negatívan fogalmaz: az járhat el minden olyan ügyben, amelyre nézve a joghatóság nincs kizárva, a magyar Kódex is ezt teszi.
c)	Részben lex fori, részben nemzetközi egyezmények biztosítanak joghatóságot.
1.4. Általában tehát bármely államnak lehet joghatósága: párhuzamos joghatóság. Ekkor van forum shopping.
1.5. Kivételesen van kizárólagosság saját jogrendszert illetően, pl. a Kódex a magyar állampolgár személyállapotra vonatkozó eljárást kizárólagossá teszi.
Ez nem jelenti azt, hogy a lex fori joghatósági szabályaival meg lehet tiltani másnak az eljárást – “csak” az a jogkövetkezmény, hogy ekkor az állam nem ismeri el más fórum határozatát, és azt nem hajtja végre.
1.6. ugyanígy lehetséges az is, hogy egy állam elutasítja magától valamely ügyben való eljárást – kizárt joghatóság.
2. A minősítés
2.1. A leglényegesebb kérdés a minősítés. Miben áll ennek problémája? Franz Kahn német, majd Étienne Bartin francia jogtudós vizsgálta a kérdést a máltai eset kapcsán.
2.2.  A máltai eset: egy angol házaspár Máltáról költözött Algírba, melyben akkor francia gyarmatként a francia jog érvényesült. Az Algírba költözés után az Algírban ingatlanvagyont szerzett férfi elhunyt. Az özvegyet a máltai jog kapcsán özvegyi negyed illeti meg, a francia kollíziós szabályok viszont a francia jogot érvényesítette: és ez azonban nem ismerte az özvegyi negyedet. Újabb hivatkozási alapként az özvegy hivatkozott arra, hogy ez nem öröklési jogi, hanem házassági vagyonjogi kérdés.
2.3. A konfliktus: a két jogrendszer ugyanazt az igényt más jogintézménynek minősítette. A minősítés alapkérdése az, hogy a jogintézmény minősítését melyik anyagi jog alapulvételével, annak fogalomrendszerében végezzék el.
a)	első lépésként meg kell határozni azt a kollíziós szabályt, melynek alapján kapcsolat létesül a tényállás és az e szabály által kijelölt külföldi jogrendszer között
b)	a kérdés, hogy melyik az, nem mindig válaszolható meg egyértelműen – az ok a jogszabálytani sajátosságokban rejlik: a kollíziós szabály ugyanis nem életviszonyokra, hanem anyagi jogi szabályokra, absztrakt jogi fogalmakra épül. Azonban ezeknek a tartalma, jelentése az egyes jogrendszerekben különböznek, és az is lehet, hogy nem ismeri valamely jogrendszer.
2.4. Ekkor merül fel a minősítés problémája. Máltai eset: az özvegy igényének anyagi jogi minősítésétől függően a francia kollíziós jog két szabálya is alkalmazható volt, és ezek kétféle eredményre vezetnek.
a)	a minősítés problémája először a tényállásban  jelenik meg
b)	az alap, a kiváltó ok az, hogy a kollíziós szabály tényállása jogintézményeket, jogi fogalmakat használ, melyeket az összeütköző jogrendszerek anyagi jogilag adott esetben eltérő tartalommal, jelentéssel ismernek, így rendszertanilag máshova sorolhatóak
c)	a minősítés tehát a tényállásbeli jogintézmények a kollíziós jogban elfoglalt rendszertani helyét keresi
A minősítés ezért
­	egyrészt anyagi jogi döntést igényel, hogy
•	az összeütköző anyagi jogok közül melyeik szerint keressük a jogintézmény, jogi fogalom tartalmát, jelentését és
•	hogy ebben a jogrendszerben az intézmény rendszertanilag hol helyezkedik el;
­	másrészt ezután a kollíziós jogi természetű döntést igényel – hogy a jogintézmény a fórum kollíziós jogában rendszertanilag hova sorolható be
d)	a hovatartozást azonban csak az anyagi jogi szempontból lehet eldönteni. A minősítési problémának ez a lényege – el kell dönteni, hogy a konkuráló jogrendszerek közül melyik szerinti anyagi jogi tartalommal, jelentéssel, értelemmel soroljuk be a fórum kollíziós jogának rendszerébe a kérdéses jogintézményt
e)	a minősítés döntést jelent – hogy végül is melyik jogrendszer szerinti anyagi jogi tartalmat, jelentést tulajdonítjuk majd a jogintézménynek.
Ebből is látható, hogy a minősítés a kollíziós szabály alkalmazásának mintegy előkérdése.
2.5. A minősítési problémával a magyar jogász is találkozik…
a)	Bámexbumfért GmbH (felperes) p Agrokonkurs Kft. (alperes) esete a 10000 tonna mélyhűtött broilercsirkével. A Bámexbumfért GmbH közvetített az Agrokonkurs Kft. és az egyiptomi Flyng Eagle Co. között az ügylet megkötésében és egyéb kötelezettségeket is vállalt (pl. csomagolás, szállítás, lebonyolítás). Az Agrokonkurs vállalta, hogy ezért tonnánként jutalékként 43,- $-t fizet.
b)	A hajók szállítottak, de eközben nézelteltérés támadt: a felperes ezért pert indított a Főv. Bíróságon, hogy alperes 7222 tonnát szállított, ezért kötelezze a jutalék kifizetésére (1.000.000,- DEM).
Alperes ezzel szemben csak 4222 t csirke szállítását ismerte el, egyébként pedig a felperes helyet már fizetnie kellett a szállítóknak – ezért kérte a kereset elutasítását, és egyben viszontkeresetet támasztott kérve, hogy a jogalap nélküli gazdagodást fizessék meg (37.776,- DEM), mert a beszámítás eszközölve a 43,- $ 31,- $-ra csökkent.
c)	A Főv. Bíróság közbenső ítéletében a Kódex 3. §-ra hivatkozva megállapította, hogy vegyes vállalkozási szerződés jött létre, így intézkedett szakértők bevonására arra nézve, hogy melyik külföldi jog anyagi jogi szabályai alkalmazandók – mivel a felek külön jogrendszerek alkalmazását kérték, ill. szerződésükben lex pro voluntate-t nem választottak.
A Kódex 3. §-a szerint a minősítés kérdésében a magyar jog fogalmainak és szabályaink értelmezésével kell eljárni.
d)	A szakértő csak annyit fogadott el az ítéletből, hogy szerződéses viszonyról van szó, amelyet azonban minősíteni kell, hogy mely kollíziós szabályhoz kössék a kötelmi jogviszonyt. A szakértő szerint atipikus szerződésről van szó – és a Kódex 29. §-a a jellemző szolgáltatást nyújtó fél székhelyét rendeli ehhez, ez a szolgáltatás az adásvételi szerződés közvetítése, amit a felperes nyújtott – ezért a német jogot kell alkalmazni.
e)	Ez az elsődleges (primer) minősítés. gyakran szükség van arra, hogy a jogviszonyt már a végül is alkalmazandó anyagi jogrendszeren belül is minősítsék – ez a szekunder minősítés.

2.6. A minősítésre arra kell választ adni, hogy
­	melyik jog anyagi szabályai szerint helyezzük el a jogviszonyt, ezután arra, hogy az rendszertanilag hol helyezkedik el;
­	ennek megfelelően választ kell adni arra, hogy a fórum kollíziós jogrendjében a kérdéses jogintézmény rendszertanilag hol helyezkedik el
Lex fori szerinti minősítés: a fórum saját anyagi jogrendje alapján megy végbe a minősítés, ha a konkuráló jogrendszerek a jogintézményt eltérő tartalommal ismerik.
2.7. A minősítés problémájára három elmélet alakult ki.
2.7.1. Lex fori szerinti minősítés – a fórum saját jogrendjének fogalma szerint minősítik a jogintézményt. Logikailag kifogástalan alapokon nyugszik: a jogszabály alkalmazási körét, tartalmát az határozza meg, amelyhez tartozik. Probléma van akkor, ha a lex fori joga nem ismeri az adott jogintézményt, vagy az olyan nemzetközi szerződésből fakad, amely annak tartalmát, jelentését maga nem tisztázza külön.
2.7.2. Lex causae szerinti minősítés – nem a lex fori-ból, hanem annak a jognak az anyagi jogi fogalmából kell kiindulni, amely vélhetően alkalmazható lesz.
a)	hipotetikusan alkalmazandó jog. Előnyös az alkalmazása, ha előre biztosítják azt, hogy a minősítés végül is az alkalmazandó jog fogalmainak alapulvételével fog történni.
b)	problémát okoz, hogy ez a circulus vitiosus-hoz vezethet: a minősítéssel azt a kollíziós szabályt keressük, amely majd a minősítés eredményétől függően meghatározza az alkalmazandó jogot, és ez lehet az annak vélt, de lehet más jogrendszer is.
2.7.3. Ernst Rabel nyomán elterjedt az a nézet, hogy nem lehet egyetlen jogrendszer alapulvételével minősíteni. Szerinte a megoldás: az összehasonlító jogi értelmezés – abból indul ki, hogy amire nézve számos ország jogrendjében egyetértés, azonos értelmezés található, az a nemzetközi kollíziós magánjogban is azonosan értelmezendő, minősítendő.
2.7.4. Funkcionális minősítés –a gyakorlatban egyre inkább terjedő módszer, mely kombinálja a lex fori ill. az összehasonlító jogi minősítés elemeit. A Kahn által javasolt megoldást ma kétféleképp alkalmazzák:
a)	a kollíziós szabály célja szerinti funkcionális minősítés (Kegel) – azokat az érdekeket, jogpolitikai célokat tekinti döntőnek, amelyeket az adott kollíziós szabály megalkotásakor a jogalkotó szem előtt tartott – egyfajta tág értelemben vett lex fori, hiszen ha ugyan az egyes jogrendszerek anyagi jogi szabályai adott esetben eltérnek, de a fórum kollíziós szabályának jogpolitikai céljával azonos, vagy ahhoz közel áll, ugyanazon kollíziós norma alá szublimálhatók.
b)	mások (Neuhaus, Lewald) az anyagi jogi norma céljából indulnak ki: az egyes jogintézmények a valóságos életviszonyok rendezésekor a belőlük fakadó életszükségletek meghatározásakor végeredményben azonos a funkció, csupán a probléma kodifikációs megoldása az eltérő.
­	a funkcionális minősítés mind az anyagi jogi, mind a kollíziós norma jogpolitikai célját, funkcióját mérlegelve kísérli közös nevezőre hozni az eltéréseket. Továbbá mivel ez a lex fori céljaiból indul ki, gyakorlatilag jól használható és a jelentősége is egyre nő.
2.8. A magyar nemzetközi kollíziós magánjog: a Kódex 3. §-a szabályozza a minősítést:
3. § (1) Ha az alkalmazandó jog meghatározása szempontjából a jogvitában megítélendő tények, vagy viszonyok jogi minősítése kérdésében vita van, a magyar jog szabályainak és fogalmainak értelmezésével kell eljárni.
(2) Ha a magyar jog valamely jogintézményt nem ismer, vagy eltérő tartalommal, más elnevezéssel ismer, és az a magyar jog szabályainak értelmezésével sem határozható meg, a jogi minősítésben a jogintézményt szabályozó külföldi jogra is figyelemmel kell lenni.

11. Az előkérdés
A második probléma az előkérdés: ennek eldöntése szorosan kapcsolódik a jogvita, jogi eljárás tárgyát képező kollíziós tényálláshoz: annak eldöntését megelőzően prejudikálja azt.
1. ’50-es évek: a görög polgárháború miatt Magyarországon élő görög állampolgárságú menekült meghalt, leszármazók nélkül. Annak megállapítása, hogy az özvegy lehet-e örökös, az eljáró fórum a Kódex 36. §-át alkalmazta: eszerint a személyes jog, a görög jog szabályai alkalmazandók, a görög kollíziós jog ugyancsak az állampolgárság jogát írja elő, de az örökösi pozíciót csak akkor kapja meg az özvegy, ha érvényes volt a házasság, és ennek a kérdésnek az előzetes tisztázása nélkül a magyar fórum nem adhatja át a hagyatékot – ez az előkérdés.
2. Az előkérdés a kollíziós szabály által alkalmazandónak ítélt jogrendszerben a kollíziós probléma megítélése kapcsán felvetődő anyagi jogi kérdés, amelynek előzetes anyagi jogi megítélése, eldöntése nélkül a kollíziós tényállás nem ítélhető meg.
3. Az előkérdés ismét újabb kollíziós tényállás elő állítja az eljáró fórumot: el kell döntenie, hogy saját kollíziós joga szerint melyik jogrendszer alapján ítélhető meg az előkérdés, majd azt az alkalmazandó jog szerint el is kell bírálnia.
4. Erre két lehetőség van:
a)	a gyakorlatban általánosan érvényesülő felfogás szerint az előkérdést önállóan, a lex fori joga alapján kell elbírálni. Görög eset: görög jog szabályai – egyházi esküvő, de ezt a magyar jog nem ismeri (közrendi záradék, lsd. később), így: az özvegy nem örökölhet.
b)	elbírálható úgy is, hogy önállótlanul, a tulajdonképpeni kollíziós tényállásra már “megtalált”, egyébként alkalmazandó jogrendszer: a lex causae kollíziós jogának alkalmazásával döntik el az előkérdésre alkalmazandó anyagi jogi kérdést. Görög példa: görög jog szabályai – egyházi esküvő elismerése, érvényessége – az özvegy örökölhet.
c)	A magyar Kódex az előkérdésre külön szabályt nem tartalmaz, annak megítélése a mindenkori jogalkalmazó feladata.

12. A vissza- és továbbutalás (renvoi) kérdése és a Kódex vonatkozó rendelkezései
1. Adott esetben az eljáró fórum által alkalmazott magyar nemzetközi kollíziós jogszabály a külföldi jogrendszerre utal, amelyen belül azonban annak kollíziós joga visszautalt a magyar jogrendszerre. Visszautalás, és ha harmadik jogrendszerre utal, akkor továbbutalás, együttesen: renvoi.
2. A probléma azért merül fel, mert a fórum kollíziós jogát kétféleképp is fel lehet fogni:
a)	ha az utalást szűk értelemben, úgy fogjuk fel, hogy annak funkciója az ügy érdemi eldöntését lehetővé tevő anyagi jogi normák megtalálása – az utalás kizárólag az anyagi jogi szabályra vonatkozik – szűk értelemben felfogott utalás
b)	ha viszont tág értelemben fogjuk fel, az utalás az alkalmazandó jogrendszer egészére vonatkozik beleértve annak kollíziós szabályait is – tág értelemben felfogott utalás
3. A renvoi kialakulásának három feltétele:
a)	ha a fórum kollíziós joga a kollíziós szabály második elemét: a rendelkezést tág értelemben foga fel, azaz megengedi a vissza- és továbbutalást
b)	ha a kollíziós szabállyal felhívott jogrendszer a fórumétól eltérő kollíziós szabályt, attól különböző kapcsoló elvet tartalmaz
c)	ha a jogviszony alapjául szolgál konkrét tényállás olyan legyen, hogy a vissza- és továbbutalást egyáltalán felveti
4. A jelenség komoly nehézségeket okoz.
Visszautaláskor a fórum ismét saját kollíziós szabályát kellene alkalmaznia. Továbbutaláskor kialakulhat az az eredmény, hogy a valahányadik jogrendszer már semmilyen kapcsolatban nincs a kollíziós tényállással. Ezért a nemzetközi magánjog törvények erről külön rendelkeznek.
5. Könnyen megoldható lenne a probléma, ha szűken értelmezzük az utalást, ugyanakkor a tág értelemben vett felfogás indoka is elfogadható: magában rejti ugyanis a visszautalás lehetőségét, ekkor ismét a saját jogát alkalmazhatja.
6. Erre figyelemmel az uralkodó álláspont: a visszautalás és az egyszeri továbbutalás elfogadása.

7. a Kódex 4. §-a:
4. § Ha e törvényerejű rendelet értelmében külföldi jogot kell alkalmazni, az alkalmazandó külföldi jognak a felmerült kérdést közvetlenül rendező szabályai irányadók. Ha azonban a külföldi jog a felmerült kérdésben a magyar jogra utal – e szabály figyelembevételével –, a magyar jogot kell alkalmazni.
Ez elveti a továbbutalást, csak a visszautalást fogadja el. Tehát főszabályként szűk értelemben fogja fel az utalást, kivételesen tág értelemben: a visszautaláskor, de ekkor már kizárólag a magyar anyagi jogra való visszautalásról van szó.

13. A csalárd kapcsolás fogalma és a “forum shopping” kérdése
1. Általánosan ismert probléma a csalárd, rosszhiszemű eljárás, a jogszabályok megkerülése, ezeket a Ptk.-k rendre tiltják (pl. a 200. § (2) bek. a jogszabályba ütköző szerződések semmisségéről).
2. A rosszhiszemű eljárás sajátosan jelenik meg a nemzetközi kollíziós magánjogban – pl. Sophia Loren esete Carlo Pontival és az olasz joggal, mely tiltotta a válást.
3. Úgy jelenik meg a probléma, hogy a felek, vagy az egyik ebben érdekelt fél külföldi elem (mesterséges) megteremtésével, vagy megváltoztatásával manipulálja a kollíziós szabály valamely elemét.
a)	forum shopping esete, a legkedvezőbb jogrendre való utalás olyképp, hogy annál a fórumnál kezdeményez, mely erre utal majd. A nemzetközi gazdasági kapcsolatokban ismert az off-shore cégek alapítása.
b)	elképzelhető, hogy a határ közelében írnak alá szerződést, hogy ekképp a külföldi jog érvényesüljön, pl. az ügyvédi ellenjegyzés megkerülése érdekében – mesterséges külföldi elem létrehozása. De ezt megtehetik színlelve is.
4. A csalárd kapcsolás azzal függ össze, hogy a kollíziós szabály akár első, akár második elemének a felek által történő manipulálásával a kollíziós jogviszonyban külföldi elem jön létre. Ugyanez az eredmény, ha a felek a meglévő külföldi elemet megváltoztatják egy kedvezőbbre.
5. A magyar nemzetközi kollíziós magánjog álláspontja a Kódex 8. §-a szerint:
8. § (1) Nem lehet alkalmazni azt a külföldi jogot, amely a felek által – az egyébként irányadó jogszabály megkerülése céljából – mesterségesen vagy színleléssel létrehozott külföldi elemhez kapcsolódik (csalárd kapcsolás).
(2) Csalárd kapcsolás esetében az e törvényerejű rendelet szerint egyébként irányadó jogot kell alkalmazni.
A cselekmény egyértelműen célzatos – a szankció a külföldi jog alkalmazásának megtiltása. De csak akkor szankcionál a Kódex, ha a csalárd kapcsolás eredménye a külföldi jog alkalmazásához vezet, ellenkező esetben (az ún. hazafelé törekvés) a magyar jog az alkalmazandó.
6. A jelentőségét csökkenti az a lehetőség, hogy a felek a külföldi jog alkalmazásának mellőzését közösen kérhetik – Kódex 9. §-a:
9. § Ha a felek az e törvényerejű rendelet szerint irányadó külföldi jog mellőzését közösen kérik, helyette a magyar jogot – illetve a jogválasztás lehetősége esetében a választott jogot – kell alkalmazni.
Ennek az a jelentősége, hogy így a csalárd kapcsolás nélkül is elérhetik, azt, hogy jogviszonyukra nem a kollíziós szabály által kijelölt jogrendszer, hanem a fórum joga legyen az irányadó.

14. A külföldi jog tartalmának megállapítása és a Kódex vonatkozó rendelkezései
1. A nemzetközi magánjog tényállás megítélése kétlépcsős jogalkalmazást jelent.
a)	első lépésként a fórum  saját kollíziós jogát alkalmazza, ekkor választja ki saját nemzetközi kollíziós jogából azt a szabályt, amely a jogviszonyra vonatkozik, és végül megállapítja, hogy ez milyen kapcsolást ír elő, ennek megfelelően a külföldi jogrendszert is
b)	a norma harmadik eleme, a jogkövetkezmény ekkor jut döntő szerephez, ez kötelezi azt, hogy mely jog szabályát alkalmazza

2. Ez a pont, amikor bekövetkezik a második lépcső.
a)	a fórum alkalmazni kezdi a megjelölt jogrendszert
b)	ez sajátosan alakul, ha a megjelölt jogrendszer külföldi jog
c)	az ekkor felmerülő sajátos kérdések:
­	a külföldi jog alkalmazásának mellőzése - a viszonosság hiánya vagy megsértése,
­	a külföldi jog tartalmának megállapítása,
­	a külföldi jog alkalmazásának mellőzése - a közrend
­	a külföldi jog alkalmazásának mellőzése - a kisegítő jog.
3.1. A külföldi jog alkalmazásának bonyolult kérdése, hogy hogyan állapítsa meg az eljáró fórum a külföldi jog tartalmát. Továbbá hogy kire telepítsük a külföldi jog tartalma megállapításának terhét, és az esetleges sikertelenség kockázatát? Nem elegendő a szöveg ismerete, komoly nehézségeket okoznak tehát ezek. Pl. szudáni elhunyt öröklése - mivel ez személyes jog b külügyminisztérium megkeresi a fórum megkeresése nyomán a khartum-i magyar nagykövetséget b kiderítik, hogy írott öröklési jog nincs, és differenciált a szokásjog  a vallás szerint. Mivel a férfi keresztyén volt, erre ott az angol öröklési jogot szokták alkalmazni b ennek nyomán ennek szabályait kellett kideríteni.
3.2.  Az alapkérdés: a fórum előtt folyó eljárásban a külföldi jog tartalmát tekintve valódi jogszabály-e, vagy pedig a felderítendő tényállás egyik része. Fontos az erre adandó válasz:
a)	ha jogszabály, akkor érvényesül a iura novit curia vélelme: a bíróság hivatalból ismeri a jog tartalmát, a jogszabályokat, vagyis ennek megismerése hivatalból a bíróságot terheli, a feleknek ebbéli kötelezettsége nincsen
b)	ha tényállás része, akkor azt ugyanúgy bizonyítani kell. Annak kell kideríteni a külföldi jog tartalmát, aki annak alkalmazását kéri, ill. aki arra hivatkozik.
3.3. A különböző jogrendszerekben eltérő a felfogás is.
a)	angolszász jogrendszerek: a külföldi jog tartalmát tényállási elemnek tekintik – amelyre hivatkozni és amelyet bizonyítani kell. Sikertelen bizonyításként megdönthetetlen vélelem: a külföldi jog és az angol jog tartalma megegyezik.
b)	francia jog: korábban tényállási elemnek, újabban jogszabálynak tekintik: így azt a bíróság hivatalból köteles megállapítani. A kontinentális jogok többsége ezt az elvet követi.
3.4. Eltérő a jogalkalmazás abban a kérdésben, hogy a fellebbezés alapjául szolgálhat-e a külföldi jog tartalmának téves megállapítása. Mára egyre inkább terjed az a felfogás, hogy ezt megengedi, és ezen az állásponton van a Kódex is.
3.5. A Kódex 5. §-a szerint:
5. § (1) A bíróság vagy más hatóság az általa nem ismert külföldi jog felől hivatalból tájékozódik, szükség esetén szakértői véleményt is beszerez és a fél által előterjesztett bizonyítékokat is figyelembe veheti.
(2) A külföldi jogról a bíróság vagy más hatóság megkeresésére az igazságügyminiszter felvilágosítást ad.
(3) Ha a külföldi jog tartalmát nem lehet megállapítani, a magyar jogot kell alkalmazni.

15. A külföldi jog alkalmazásának mellőzése - a viszonosság hiánya vagy megsértése
1. A külföldi jog alkalmazása a fórum számára a kollíziós szabály parancsa folytán kötelező, így ezt nem teheti semmitől sem függővé. De a jogalkotó egyben nem kívánja kizárni annak még a lehetőségét is, hogy a lex fori-t alkalmazni lehessen.
2. Azt, amikor egy állam vagy annak valamely szerve a másik államhoz, annak polgárához ugyanúgy jár el, mint a másik, a nemzetközi kapcsolatokban ez a viszonosság.
a)	egy állam fóruma egy másik állam természetes vagy jogi személyei tekintetében ugyanúgy alkalmaz adott esetben külföldi jogrendszert, ha azok kerültek valamely nemzetközi kollíziós jogviszonyba, mint ez utóbbi állam az előbbi természetes vagy jogi személyei tekintetében
b)	semmiféle összefüggés nem lehet aközött, hogy a fórum a külföldi jog alkalmazása és hasonló esetben a külföldi jogrendszer államának fóruma általában is, és tényleges jogalkalmazása során ugyanúgy jár el-e
A viszonosság általában nem feltétele a külföldi jog alkalmazásának.
3. Kivételek azonban vannak. Lehetséges, hogy a jogalkalmazást függővé teszik a viszonosságtól. Ekkor csak akkor van helye külföldi jog alkalmazásának, hogy a másik állam részéről a viszonosság fennáll.
3.1. A viszonosság fennállásának vizsgálata kétféle eredményre vezethet:
a)	viszonosság hiánya, ha a másik állam általában nem tanúsítja ugyanazt a magatartást
b)	viszonosság megsértése, ha általában ugyanazt a magatartást tanúsítja, de bizonyos esetekben, egyedi ügyekben nem teszi ezt
3.2. Mindkét esetben hiányzik a viszonosság. Erre hivatkozhat a fél annak érdekében, hogy a külföldi jog alkalmazását megakadályozza, erre akkor van szükség, hogy a fórum valamely belső jogszabálya megkövetelje a viszonosságot és bizonyítsák a viszonosság hiányát vagy megsértését.
4. A Kódex 6. §-a szerint:
6. § (1) A külföldi jog alkalmazása – ha jogszabály másként nem rendelkezik – nem függ a viszonosságtól.
(2) Ha a jogszabály a külföldi jog alkalmazását viszonosságtól teszi függővé, a viszonosságot az ellenkező bizonyításáig fennállónak kell tekinteni. Ha jogszabály a viszonosság bizonyítását kívánja, a viszonosság fennállásáról az igazságügyminiszter ad a bíróságra és más hatóságra kötelező nyilatkozatot.
A Kódex praesumtio iuris-t fogalmaz meg: a vélelem az ellenkező bizonyításáig áll fenn.

16. A külföldi jog alkalmazásának mellőzése - a közrend
1. A fórum eljutott a külföldi jog tartalmának megállapításához, de újabb akadály merülhet fel: meg kell vizsgálni, hogy nem kell-e ezt mellőzni azért, mert az a fórum közrendjébe (ordre public, public policy) ütközik.
2. A külföldi jogrend alkalmazása a belföldi jog értékrendjét hátrányosan befolyásolhatja. A belföldi bíróság vagy más hatóság a külföldi jogszabály alkalmazását megtagadhatja (azt mellőzheti), ha az a fórum közrendjébe ütközik. KÖZRENDI ZÁRADÉK.
3. A közrend alkalmazása kivételes eszköz, súlyos oknak kell lennie ennek meglétéhez:
a)	a német Bundesgerichtshof 1970-es ítélete: a közrendi záradék csak akkor avatkozhat be, ha annak eredménye olyan nagy mértékben lenne ellenétes a német jogi szabályozással, hogy annak alkalmazása elviselhetetlennek tekintendő
b)	tekintettel kell lenni arra, hogy ennek tartalma időbelileg és térbelileg is változik
c)	az életviszonyok nemzetköziesedésére tekintettel a közrend kategóriájával csínján kell bánni – az alapelv, hogy egymás jogrendszereit kölcsönösen egyrangúnak ismerjük el
A közrend sérelme kapcsán elsősorban azt kell vizsgálni, hogy van-e egyáltalán belső kapcsolat a jogviszony és a fórum rendje között, és ha ez fennáll, azt kell vizsgálni, hogy a konkrét – egyedi – esetben sérül-e a fórum közrendje.
4. A közrend jogi természetét illetően több felfogás alakult ki:
a)	francia felfogás: a belső jogrendnek vannak olyan anyagi jogi szabályai, melyek feltétlen alkalmazást igényelnek – ezekkel szemben álló külföldi jogi szabály nem alkalmazható
b)	német felfogás: inkább a korrekció lehetőségének hangsúlyozása, ezért a közrendi záradékban a egyfajta fenntartási lehetőséget látnak – a kollíziós joga azonban eleve úgy parancsolja meg fenntartással a külföldi jog alkalmazását, hogy az nem fog belső értékrendbe ütközni
c)	angolszász felfogás: az ún. effektív hatás elmélete (ez már a kontinentális jogba is behatolt) – azt a tényleges hatást mérlegeli, amelyet a külföldi szabály alkalmazása a belföldi társadalmi-gazdasági, és életviszonyokra kifejt, és csak kirívó sértésnél tagadja meg a külföldi jog alkalmazását.
5. A záradék megfogalmazásának jogtechnikailag két módja van:
a)	egyrészt a jogrendszerek imperatív szabályokat tartalmaznak – Alkotmány 56. §: a MK-ban minden ember jogképes
b)	szükség van azonban egy generálklauzulásra is, mely konkrét, “nevesített” imperatív norma hiányában is képes korrektív módon beavatkozni
Ez a Kódex 7. §-a:
7. § (1) Mellőzni kell a külföldi jog alkalmazását, amennyiben az a magyar közrendbe ütköznék.
(2) A külföldi jog alkalmazása nem mellőzhető egymagában azért, mert a külföldi állam társadalmi-gazdasági rendszere a magyartól eltér.
(3) A mellőzött külföldi jog helyett a magyar jogot kell alkalmazni.

17. A külföldi jog alkalmazásának mellőzése - a kisegítő jog
1. A fórum eljutott a végkifejlethez: az alkalmazásnak semmi nem áll útjában. A bíróság vagy más hatóság meghozza érdemi döntését.
2. Van egy olyan intézmény azonban, mely szinte az egész alapkoncepciót keresztül látszik húzni:
a)	a felek közösen előterjesztett kérelmére a fórum köteles mellőzni a külföldi jog alkalmazását – ezzel negatíve el tudják hárítani, hogy a kollíziós jog akaratuk ellenére működésbe lépjen
b)	ennek a jogtételnek racionális magja van: a polgári, a családjogi és a munkajogi normák a felek magánautonómiáját tartják tiszteletben elsősorban (igaz, hogy differenciáltan, csökkenő mértékben), és ezt a nemzetközi kollíziós jog tiszteletben tartja
c)	Kódex 9. §-a szerint a felek nem kérhetik az egyébként irányadó magyar jog mellőzését
3. A Kódex is elismeri a jogválasztás lehetőségét.
4. A külföldi jog alkalmazása bizonyos esetekben tehát mellőzhető, vagyis csak az alábbi korlátok között kerülhet alkalmazásra.
Nem alkalmazható a Kódex értelmében a külföldi jog, vagy annak valamely szabálya
a)	csalárd kapcsolás – 8. §
b)	megkívánt viszonosság hiánya, megsértése – 6. §
c)	ha annak tartalma nem ismert, ill. megállapítása sikertelen – 5. § (3) bek.
d)	a tárgy ismert, de nem tartalmaz szabályt a jogviszonyra
e)	közrendi záradék – 7. §
f)	ha a mellőzést közösen kérik – 9. §
5. Kérdés, hogy ezek után mely jogot alkalmazza a fórum? Ekkor ugyanis kollíziós joghézag áll elő. A gyakorlatban ilyenkor a lex fori alkalmazására kerül sor – ez a kisegítő jog, amelyet minden esetben alkalmaznak, amikor a külföldi jog alkalmazását mellőzni kell.
6. A lex fori előnyben részesítése nem hazai jelenség – ez egy ismert probléma – ún. hazafelé törekvés.

18. A személyes jog fogalma és kollíziós szabályai
1. A személyes jog fogalma és funkciója
1.1. A XX. sz. bővelkedett a társadalmi-gazdasági változásokban – a beregszászi bácsi parabolája: 7 országban járt anélkül, hogy ki se mozdult (O-M Monarchia, MK, Csehszlovákia, MK, Csehszlovákia, Szu., Ukrajna).
Ahány ország, annyi jogrendszer, annyiféle személyi jogállásra vonatkozó szabály.
1.2. A személyekkel kapcsolatos joggal kapcsolatos kérdéseket minden jogrendszerben az anyagi jog meghatározott szabályainak ismeretében lehet megválaszolni. A személyre, mint jogalanyra vonatkozó anyagi jogi normák adják a személyes jog anyagi jogi értelemben vett fogalmát.
A nemzetközi magánjog vizsgálat – adott esetben – elsőként vizsgálandó kérdései közé tartozik az eljárási képesség vizsgálata. A személyek jogállása abban az  esetben, ha a jogviszonyban lényeges külföldi elem van, nemcsak anyagi jogilag, hanem a nemzetközi kollíziós magánjogi vizsgálat szempontjából is kiemelkedő jelentőséggel bír.
1.3. Azok a kapcsoló elvek, melyek a személyi jogállás és az anyagi jog között teremti meg a kapcsolatot, a személyes jog kapcsol elveinek nevezzük (LEX PERSONAE).
Ezek összessége a kollíziós jogi értelemben vett személyes jog – nem önálló kollíziós szabály, hanem összefoglaló elnevezés.
2. A természetes személy: az ember személyes joga
Kódex 10. § (1) bek.:
10. § (1) Az ember jogképességét, cselekvőképességét és általában személyi állapotát, továbbá személyéhez fűződő jogait személyes joga szerint kell elbírálni.
Ahhoz, hogy a bíró eldönthesse, mely anyagi jogot kell alkalmazni, a Kódex 11. §-át kell figyelembe vennie, mely az egyes, konkrét kapcsoló elveket tartalmazó kollíziós szabályokat tartalmazza.
2.1. A személyes jog kollíziós szabályai
2.1.1. Két kapcsoló elv alakult ki:
a)	LEC PATRIAE – az állampolgárság joga – az ember és valamely állam között fennálló, meghatározott normákon nyugvó közjogi kapcsolat, mely rendszerint közokirattal bizonyítható. Ah egyetlen államhoz kötődik, akkor az állampolgárság kapcsolódó elve elegendő.
b)	LEC DOMICILII – a lakóhely joga – többes állampolgárság, ill. hontalanság esetén. A lakóhely ténykérdésnek tűnik, de ennek fogalma az egyes országokban eltérhet. Különösen differenciált ez a fogalom (domícilium) az angolszász országokban, melyek ezt tekintik meghatározó tényezőnek.
c)	SZOKÁSOS TARTÓZKODÁSI HELY - ha az előbbiek nem vezetnek eredményre.
2.1.2. Ezek az elvek a Kódex 11. §-a értelmében a következőek szerint alkotnak egységes rendszert:
a)	az ember személyes joga annak az államé, melynek állampolgára. Megváltozása nem érinti a korábbi személyi állapotot és az annak alapján létrejött jogokat és kötelezettségeket.
b)	több állampolgárság esetén a személyes joga a magyar
c)	több állampolgárság esetén, és ha közöttük nincs magyar, valamint a hontalannál a lakóhely joga a személyes joga. Ha több lakóhelye van külföldön, annak az állam joga a személyes jog, amellyel kapcsolata a legszorosabb.
d)	a fentiek hiányában a szokásos tartózkodási hely joga a domináns, és ha ezek közül magyar is van, akkor a magyar jog érvényesül
2.1.3. Ahhoz, hogy a személyes jog: az anyagi jog tartalma meghatározható legyen, a kapcsolatot egy adott időpontban is meg kell vizsgálni. A Kódex szerint az elbírálás időpontja a döntő.
2.2. A menekültek személyes jogának meghatározására sajátos és eltérő szabályok vonatkoznak. A menekültekre az állampolgárság alapján való elbírálás sokszor hátrányos lehet (hiszen üldöztetés stb. miatt menekültek). A Kódex a 13. §-a szerint ezt kikerüli a magyar jog:
13. § Magyarországon menedékjogot élvező személy személyi állapotára a magyar jog irányadó; ez a rendelkezés nem érinti a korábbi személyi jogállapotot és az annak alapján létrejött jogokat és kötelezettségeket.
Ez összhangban van az ENSZ égisze alatt megkötött, 1989-ben ratifikált, a menekültek jogállásáról szóló Egyezmény rendelkezéseivel.

19. A jogképesség, cselekvőképesség és a személyhez fűződő jogok
1. A jogképesség
A személyes jognak több anyagi jogi összetevője van: jogképesség, cselekvőképesség és a személyhez fűződő jogok.
A jogképesség tehát a személyes jog egyik anyagi jogi összetevője. Tartalmát, kezdetét és megszűnését a polgári jog szabályozza.
1.1. A jogképesség tartalma
Mivel a jogképesség általános, feltétlen és egyenlő, és ez ma tartalmilag az egyes jogrendszerekben azonos, ennek nincs nagyobb jelentősége. A Kódex ráadásul kizárja azt, hogy a jogképesség szempontjából különbség alakulhasson ki külföldi jog alkalmazása folytán egyfelől belföldi, másfelől külföldi állampolgár, ill. hontalan között. Kódex 15. § (1) bek.: A külföldi állampolgár és a hontalan jogképességére és cselekvőképességére, továbbá személyi és vagyoni jogaira, valamint kötelezettségeire – ha jogszabály másképpen nem rendelkezik – ugyanazokat a szabályokat kell alkalmazni, mint a belföldiekre.
1.2. A jogképesség kezdete
a)	a kezdő időpont a személyes jog szerint kerül elbírálásra, és már itt összeütközés merülhet fel az egyes jogrendszerek között
b)	a magyar Ptk. a méhmagzat feltételesen vélelmezett fogantatási idejétől kezdve jogképességet biztosít. vannak azonban olyan jogok, melyek bizonyos életkort kívánnak meg ehhez a vélelemhez (pl. spanyol jog: 24 óra). A kollízió során adott esetben vitás lehet az öröklés stb. Ennek megválaszolásához először azt kell meghatározni, hogy az újszülött öröklési képességét vajon személyes joga szerint kell-e megítélni, vagy az öröklési jogviszonyra alkalmazott kollíziós szabályt (pl. Kódex 36. §).
1.3. A jogképesség megszűnése
a)	a személyes jog határozza meg a megszűnést, ez általában a halál, melynek időpontja közokirattal egyértelműen bizonyítható
b)	ez nem egyértelmű, ha eltűnt személy jogviszonyait kell rendezni – holtnak nyilvánítás, eltűntnek nyilvánítás és a halál tényének megállapítása eseteiben rendelkezni kell arról, hogy mely anyagi jogszabály érvényesüljön
•	mivel ez jogképességgel összefüggő kérdés, kézenfekvő az, hogy ekkor az eltűnéskori személyes jogot kell alkalmazni. Kódex 16. § (1) bek.: A holtnak vagy eltűntnek nyilvánításra, továbbá a halál tényének megállapítására az a jog irányadó, amely az eltűntnek személyes joga volt. Adott esetben a hosszabb idő eltérő lehet: az angol jogban ez 7, a magyarban 5 év.
•	A hosszú idő megkövetelése megnehezítheti az eltűnt magyarországi jogviszonyainak végleges rendezését. Kódex 16. § (2) bek.: Ha a magyar bíróság belföldi jogi érdekből nem magyar állampolgárt nyilvánít holtnak vagy eltűntnek, illetőleg ilyen személy halálának tényét állapítja meg, a magyar jogot kell alkalmazni. Belföldi érdek, ha belföldi jogviszonyokat kell rendezni.
c)	meg kell jegyezni, a Kódex nem következetes ekkor, mert a nem-magyar állampolgár személyes joga is lehet magyar jog. Ugyancsak lehetséges az, hogy egy nem-magyar állampolgár holttá nyilvánítására sor kerülhet visszautalás révén.
2. A cselekvőképesség
A cselekvőképesség kérdése leggyakrabban a jogügyletekkel kapcsolatban merül fel. Példa: 17 éves francia lány videót vásárol. Kiskorú a személyes joga (francia) alapján. De ha svájci férjnél van, akkor megszerezte a svájci állampolgárságot, és ott a házassággal nagykorúvá lett b törvényes az ügylet.
A cselekvőképesség kérdése önállóan bírálandó el, elkülönítetten attól a jogügylettől, melynek kapcsán konkrétan felmerült.
a)	a cselekvőképesség, mint általános ügyleti képesség a személyes jog körébe tartozik – tehát ez az irányadó. Az egyes anyagi jogi szabályok eltérést mutathatnak (mértéke, mit tehet és mit nem, törvényes képviselő személye stb.).
b)	a cselekvőképesség megítélése mellett fontos lehet a különös ügyleti képesség fennforgásának vagy hiányának kérdése (házasságkötési képesség, végintézkedési képesség, vétőképesség), és itt csak az egyes kollíziós szabályok ismeretében (melyek a különös részben helyezkednek el), hogy a személyes jog, vagy valamely speciális kollíziós szabályt kell-e alkalmazni.
c)	a cselekvőképesség a kötelmi jogviszonyokon belül az ügylet érvényessége szempontjából kap kiemelt szerepet – mivel személyes jog körébe tartozik, így minden egyes esetben megkell vizsgálni a cselekvőképességet itt is.
Ez azonban a mai viszonyok között nem, vagy nagyon nehezen hajtható végre – Kódex 15. § (2) bek.: Azt a nem magyar állampolgárt, aki a személyes joga szerint cselekvőképtelen vagy korlátozottan cselekvőképes, a mindennapi élet szokásos szükségleteinek fedezése körében Magyarországon kötött vagyonjogi ügyletei szempontjából cselekvőképesnek kell tekinteni, amennyiben a magyar jog szerint cselekvőképes lenne. (3) bek.: Azt a nem magyar állampolgárt, aki személyes joga szerint cselekvőképtelen vagy korlátozottan cselekvőképes, de a magyar jog szerint cselekevőképes lenne, egyéb vagyonjogi ügyletei szempontjából is cselekvőképesnek kell tekinteni, ha az ügylet jogkövetkezményeinek Magyarországon kell beállniuk.
3. A személyhez fűződő jogok
A különböző jogok a személyek személyiségi, ún. személyhez fűződő jogait általában elismerik és védik.  Azonban ezek köre változhat az egyes jogrendszerekben, illetve az ehhez biztosított jogvédelmek terjedelme és a jogsértések orvoslásának módja.
Ezért fontos annak szabályozása, hogy
a)	mely jog szerint kell megítélni e jogok fennállását, tartalmát és terjedelmét – e tekintetben a Kódex a személyes jog kapcsoló elvét alkalmazza. Általában mindig csak a konkrét esetben, bírói mérlegelés alapján dönthető el ez.
b)	ill. sérelem esetén az ebből eredő igényekre milyen jogot kell alkalmazni – a Kódex itt is a személyes jog körében rendelkezik erről. Azonban bonyolító tényező a Kódex azon rendelkezése, mely szerint ha a jogsértés helye külföldi, de a hazai szabály kedvezőbb a jóvátétel szempontjából, akkor ezt kell alkalmazni (Kódex 32. § (2) bek.). Ez a szabály tartalmi összevetést kíván meg a jogalkalmazótól.

20. A jogi személy személyes joga
1. A honosságot meghatározó kapcsoló elvek
a)	a jogi személyeknél az ún. honossági szabályok érvényesülnek. A kollíziós szabályozás során szükséges tisztázni, hogy a jogi személyek keletkezését, jogképességét, egyesülését, szétválását, megszűnését, személyiségi jogait, valamint tagjainak egymás közötti jogviszonyait melyik állam joga szerint kell megítélni. A honossági kategória úgy jött létre, hogy az ember személyes jogának fogalmát kiterjesztették.
b)	a jogi személyek személyes jogát, honosságát párhuzamba állíthatjuk az emberek személyes jogával, de az eltérések számottevőek
•	a honosság meghatározására két fő kapcsoló elv létesült:
•	angolszász jogrendszer: inkorporációs elv – a bejegyzés joga
•	kontinentális jogrendszer: loi du siége local – a székhely joga
•	a bejegyzési elv és a székhely elvének párhuzamba állítása a személyes joggal, a következő hasonlóságok merülnek fel
•	a bejegyzés elve = állampolgárság elve
•	székhely elve = lakóhely elve
•	központi ügyvezetés helye, amennyiben a fentiek nem egyértelműek = szokásos tartózkodási hely
•	mindkét fő kapcsoló elv mellett vannak érvek, ám mindkettőnek megvannak a maguk gyengéi és korlátai
•	nyilvántartásba vétel – a tényleges tevékenység teljesen elszakadhat  ettől
•	a székhely joga - a gazdasági tevékenység kifejtésének helyével nemfeltétlenül egyezik
•	ezeket a modelleket a gyakorlat már rég túlhaladta – pl. off-shore cégek
c)	az egyes államok közötti kapcsolatokban a relevancia kérdését jól mutatja a Barcelona Traction-ügy, melyben a Hágai NB hozott ítéletet: torontói székhelyű, kanadai cég, a részvényesek belga állampolgárok, a társaság azonban Spanyolországban fejtette ki tevékenységét. Spanyol bíróság elrendelte a csődöt, ez ellen a belga részvényesek tiltakoztak és Belgiumtól kértek diplomáciai védelmet a társaság számára, mely során két ízben is keresetet nyújtott be Spanyolország ellen a NB-nál. Az megállapította: csak az az állam nyújthat diplomáciai védelmet egy társaságnak, amelyiknek az honosa. Így Kanada a honos.
2. A Kódex előtt a székhely kapcsoló elve érvényesült.
a)	A Kódex ezzel szakított: 18. § (2) bek.: A jogi személy személyes joga annak az államnak a joga, amelynek területén a jogi személyt nyilvántartásba vették. Ha több államban van nyilvántartásban, akkor a székhely joga érvényesül, 18. § (3) bek.: Ha a jogi személyt több állam joga szerint vették nyilvántartásba, vagy az alapszabályban megjelölt székhelyen irányadó jog szerint nyilvántartásba vételére nincs szükség, személyes joga az alapszabályban megjelölt székhelyen irányadó jog. Ha ez sem egyértelmű, akkor a központi ügyvezetés elve lép életbe.
b)	külön szabályoz a Kódex a fiók, telephely esetében: itt a bejegyzés helyének a joga az irányadó, vagyis ez eltérhet a társaság személyes jogától
c)	a Kódex 18. § (1) bekezdése szabályozza a személyes jog terjedelmét: A jogi személy jogképességét, gazdasági minőségét, személyhez fűződő jogait, továbbá tagjainak egymás közötti jogviszonyait személyes joga szerint kell elbírálni.
3. A jogi személyek honossága és a kontrollelmélet
a)	a jogalanyiság fontos jellegzetessége, hogy az elkülönül tulajdonosainak jogalanyiságától, pl. Barcelona Traction-ügy. A jogi személyek mögött álló természetes személyek állampolgárságának nincs relevanciája.
b)	azonban időről-időre előtérbe kerülnek olyan elméletek, melyek a mögöttes személyek honossága szerint akartak ítélni. Kontroll-elmélet: a belföldi honos jogi személyeket azokat ténylegesen irányító természetes személyek joga alapján külföldinek tekinti.
c)	újabb verzió az USA-ból: Lengyelország 1981-ben kihirdette a szükségállapotot, erre az USA gazdasági embargót rendelt el a Szu. ellen is, és ez a tilalom valamennyi USA-joghatóság alatt álló vállalatra kiterjedt, így sok európai cégre is – honosnak tekintettek olyan társaságokat is, melyeknek személyes joga külföldi volt. Ez a kontroll-elmélet fordítottja:  a tulajdonosok személyes joga volta meghatározó.
Ezzel összefüggő jogeset: a francia Compagnie Européenne des Pétroles székhelye Párizs volt, és pert indított a Hollandiában bejegyzett Sensor Nederland ellen, mely vállalat a texasi (USA) Geosource leányvállalataként az embargó miatt nem teljesített, mert ezeket a francia cég az Szu.-ba exportált volna. A francia cég szerint a holland vállalat holland honosságú jogi személy – a bíróság ezt fogadta el, így ez nem volt figyelemmel az USA gyakorlatára.

21. Az állam jogalanyisága a nemzetközi kollíziós magánjogban (az immunitás problémája)
A bayonne-i cipészek: 1840-ben keresetet indítottak francia bíróságon Spanyolország ellen, mert az nem fizetett a szállításáért – az alsóbíróságokat (melyek helyt adtak a keresetnek) felülbírálva a fellebbviteli bíróság elutasította, mert szerinte az egyik állam a másik felett nem gyakorolhat joghatóságot, mert sérti a szuverenitást.
1. Az állam jogalanyiságának egyik eleme, hogy polgári jogviszonyoknak is alanya lehet, kivéve azokat, ahol formailag csak természetes személy lehet alany.
a)	az állam azon joga, hogy meghatározza, mely szerv képviselje, a szuverenitás egyik eleme, és mivel ez feltétlen érvényesülő szabály, a kollíziót kizárja. Viszont a magánjogban szükség van a kollíziós szabályokra, itt a fő kérdés az, hogy jogi felelősségre vonható-e az állam, és van-e immunitása
b)	gyakori az immunitás, és a problémák leginkább azzal függenek össze, hogy az állam civiljogi jogviszonyokban is hajlamos államként viselkedni, ez a felelősség egyfajta ellenpontja, “felelőtlenség”. Itt szükséges az állam civiljogi jogalanyiságát  alapul venni:
c)	 az állami kárfelelősség megalapozásához történetileg kéz jogi módszer alakult ki
•	jellegük alapján, a közhatalmiság és a kereskedőiség kategóriának hasznosításával dönt, hogy van-e immunitás
•	szervezeti szemlélet alapján, a szervezeti egységek tevékenységének vonatkozásában
•	a jogfejlődést az első elv uralta.
d)	a civiljogi alanyiság dogmatikai alapja a fiscus, az államkincstár – mert annak elsődleges funkciója az, hogy polgári jogi arca legyen
2.Középkor: az isteni terv része minden, így a szuverenitás kategóriája nem létezett – az uralkodók minden nép felett álltak, és a szuverenitás e szempontból személyhez kötött volt.
a)	az immunitás alapja a “par in parem non habet iurisdictionem “ kánonjogi elve – egyenlő rangúaknak nincs egymás felett, egymásra vonatkozó joghatósága, uralkodók közt először 1313-ban Róbert nápolyi király hivatkozott erre
Az immunitás később a követekre is kiterjedt, a szuverén később az elvont államhoz kezdett kapcsolódni.
b)	a szuverenitás fogalma után az immunitás fogalmának absztrahálása jött – kezdetben ezt differenciálatlanul kezelték – abszolút immunitási doktrína alkalmazása
c)	a változás előfeltétele az állami tevékenység differenciálódása b a “kereskedő állam” megjelenése nyomán az abszolút immunitással szemben két új 
d)	felfogás alakult ki:
•	az állami immunitás teljes elutasítása
•	funkcionális immunitás tana differenciál: kettéoszt, és így immunitás csak akkor van, ha az állam a közhatalom hordozójaként (iure imperii) jár el, viszont ez nincs, ha magánjogi jogalanyként (iure gestionis) jár el.
(173-178 o. – jogesetek!)

22. Az állami immunitás nemzetközi kollíziós magánjogi kérdései Magyarországon
A problémakor hazánkban elég későn, a 20. sz. második évtizedétől jelentkezett csak.
a)	a történeti előfeltételek miatt csak későn kezdett el fejlődni igazán a gazdaság és a társadalom
b)	az állam jogállásának megjelenése a területenkívüliség intézménye keretében alakult – a külföldi államok feletti joghatóság kérdésben a magyar jog nem foglalt állást. 1906-ban a Bp. királyi ítélőtábla hozott döntést Törökország elleni perben – az ítéletben az abszolút immunitás elve tükröződött.
c)	változás csak a Kódex megjelenésekor állt be – addig az abszolút immunitás elve dominált
d)	a Kódex a funkcionális-relatív immunitás tanára épül.
•	először a 17. § (1) bek. egy abszolút immunitási tételt rögzít: A magyar állam a törvényerejű rendelet hatálya alá eső jogviszonyaira saját jogát kell alkalmazni. 
•	a második szakasz tartalmazza a három kivételt: az állam a külföldi jog alkalmazásához kifejezetten hozzájárult, vagy; a jogviszony az állam tulajdonában álló vagy általa megszerezni kívánt, külföldi ingatlanra vonatkozik, vagy; a jogviszony külföldi érdekeltségű gazdasági szervezetben való részvételre vonatkozik. 
•	a funkcionális immunitást a 72. § kodifikálja a harmadik csoportban: El kell ismerni a külföldi bíróságnak vagy más hatóságnak azt a határozatát, amelyet a magyar állam, államhatalmi vagy államigazgatási szerv, továbbá külföldön diplomáciai képviselőként eljáró vagy egyébként a joghatóság alól mentes magyar állampolgár által vagy ellen külföldön indított eljárásban hozott, feltéve hogy a magyar állam a mentességről kifejezetten lemondott, illetve nemzetközi szerződés vagy viszonosság esetén a külföldi bíróság vagy más hatóság is eljárhat. (2) A határozat elismerése esetében a külföldi bíróságnak vagy más hatóságnak az ugyanabból a jogviszonyból eredő viszontkereset tárgyában hozott határozatát is el kell ismerni. (3) Az ilyen eljárásban hozott határozatot csak akkor lehet végrehajtani, ha a magyar állam a végrehajtás alóli mentességről is kifejezetten lemondott.
•	a határozat elismerése esetében a külföldi joghatóságnak ugyanabból a jogviszonyból eredő viszontkereset tárgyában hozott határozatát is el kell ismerni. Az ilyen eljárásban végrehajtásnak akkor van helye, ha erről a magyar állam kifejezetten lemondott.

23. A dolog fekvési helyének joga (lex rei sitae) és a fekvés helye jogának alkalmazása alóli kivételek
1. A dologi jog kollíziós szabályainak funkciója
El kell dönteni, hogy a dologi jogi jogviszonyt, annak keletkezését, megváltozását, megszűnését, tartalmát mely jogrendszer szabályai szerint kell megítélni.
2. A főszabály: a dolog fekvési helyének joga (lex rei sitae)
2.1. A fekvési hely jogának fogalma
a)	főszabály, hogy a dolog fekvési helye a domináns. Kódex 21. § (1) bek.: A dolog fekvésének helyén irányadó jogot kell alkalmazni – ha ez a törvényerejű rendelet másként nem rendelkezik – a tulajdonjogra és más dologi jogra, továbbá a zálogjogra és a birtokra. A (2) bek. ezt még egy időbeli elemmel is kiegészíti: A dolog fekvésének helyén irányadó jog annak az államnak a joga, amelynek területén a dolog a jogi hatást kiváltó tény létrejöttének időpontjában van.
b)	a fenti szabály az ingókra vonatkozik, mert annak fekvési helye megváltozhat
c)	az államterület is változhat – ez lehetséges, és ezzel az ingatlanokra alkalmazandó jog is megváltozik. Pl. Trianon esete.
2.2. A fekvési hely joga alkalmazásának terjedelme
Fontos tisztázni a terjedelmet – a Kódex 21. §-a által megjelölt kör alapján:
a)	a lex rei sitae szerint kell mindenekelőtt a tulajdon tárgyainak osztályozása fontos – mert az egyes jogrendszerek ezt eltérően kezelhetik, pl. a jelzálog esetében
b)	a fekvés helyének joga szerint ítélendő meg a dologi jogok fajai (tulajdonjog, használati jog stb.)
c)	ide tartozik az a kérdés, hogy milyen dologi jogok jöhetnek létre a dolgokon, olyan dologi jogot, melyet a lex rei sitae nem ismer, nem lehet létrehozni
d)	irányadó a szerzésmód tekintetében is (eredeti vagy származékos)
e)	ugyancsak irányadó az, hogy egyáltalán létrejött-e, átszállt-e, megváltozott-e vagy megszűnt-e valamely dolgi jog
f)	a dologi jogok tartalma, terjedelme szempontjából is irányadó ez a kapcsoló elv
g)	ugyancsak ez irányadó, hogy milyen szabályok szerint kerül sor ezen jogok védelmére, és milyen eszközök, igények állnak rendelkezésre
2.3. Az alkalmazandó jog meghatározása megváltozásának következményei (statútumváltás)
A lex rei sitae irányadó abból szempontból, hogy létrejött-e, átszállt-e, megváltozott-e vagy megszűnt-e valamely dolgi jog, ennek jellegzetes esete a statútumváltás, ennek akkor van jelentősége, ha a dolog aktuális fekvésének és a dologra vonatkozó kötelmi jogügylet létrejöttének helye különböző. A statútumváltásnak két esete van
a)	az egyik esetben a lex rei sitae szerint a jogügylet érvényesen létrejön, de később a dolog olyan jog uralma alá kerül, ahol a dologi jog azon a módon nem jött volna létre érvényesen. Pl. Franciaországban adásvétel, francia ingó tulajdonjogának megszerzése átadás nélkül – Magyarországon ez feltétel lett volna, így ha később ide kerül, a tulajdonjog mégsem szűnik meg. Kódex 21. § (2) bek. is megerősíti, egy időtényező bevezetésével választja ki a statútumváltás következtében az alkalmazandó jogrendszert.
b)	a másik eset, amikor a dologi jogváltozás az eredeti fekvési hely joga szerint nem jön létre, és az ingó dolog utóbb egy olyan  jogrendszer hatálya alá kerül, ahol a dologi jogi változás létrejött volna. Pl. ingóra Magyarországon kötöttek adásvételi szerződést, de a dolgot nem adja át, akkor a tulajdonjog nem száll át akkor sem, ha a dolog Franciaországba kerül, ahol ez átszállt volna.
3. A tulajdonjog megszerzésének, és megszűnésének különös esetei: az elbirtoklás, a kisajátítás és az államosítás
3.1. Az elbirtoklás
A lex rei sitae hatálya szempontjából a tulajdonjog elbirtoklással történő megszerzésének különös jelentősége van.
a)	már a Kódex előtt is kialakult az a szabály, hogy ha a dolog fekvési helye folyamatos jogviszonyon alapuló tényállás folyamán, a tényállás utolsó elemének beállta előtt változik meg, akkor a dologi jogi hatást az új fekvési hely joga szerint kell elbírálni. tipikusan ilyen az elbirtoklás.
b)	ingóknál ez a szabályt a Kódex a 22. § (1) bek.-ben fogalmazza meg: Ingó dolog elbirtoklására annak az államnak a jogát kell alkalmazni, amelynek területén a dolog az elbirtoklás idejének lejártakor volt. A 22. § (2) bek. szerint: Az elbirtoklást a dolog fekvési helyének megváltozása önmagában nem szakítja meg. ha pl. Magyarországon birtokol valaki ingó dolgot 4 évig, aztán elviszi Svájcba, ahol még egy eltelte után elbirtokol, mert ott az elbirtoklási idő 5 év, fordított esetben viszont itthon még 6 évet kell birtokolni, mert itthon ez az idő 10 év.
c)	ingatlanokra a Kódex e rendelkezése nem vonatkozik – ha mégis előfordul hasonló eset, akkor analógiával az előbbi szabályt alkalmazhatjuk
3.2. A kisajátítás és az államosítás
Az egyedi államigazgatási aktussal végrehajtott kisajátítás, és a törvényhozás révén végrehajtott államosítás a magántulajdon megszűnésének speciális esetei. Az állam ezen jogát elvitatni nem lehet, kollíziós jogi szempontból egyértelmű, hogy a tulajdonjogi változást e kell ismerni – a lex rei sitae-t figyelembe véve.
Ha azonban az intézkedés kiterjed olyan ingó dolgokra, melyek az állam területén kívül vannak, akkor ez nem eredményezhet változást, mert a kisajátításnak és az államosításnak nem lehet extraterritoriális hatályt tulajdonítani.
4. A lex rei sitae szabálya alóli kivételek
4.1. A kivételről általában
Az ingókkal kapcsolatban kialakultak egyéb kapcsoló elvek, melyek a lex rei sitae elve alóli kivételnek számítanak
a)	ingó dolgok esetén a fekvés helye jogának kizárólagos alkalmazása sok esetben ésszerűtlen lenne. Gyakran változtatják helyüket, ill. a jogpolitikai érdekek nem olyanerősek, mint az ingatlanoknál.
Az ingók esetében bizonyos esetekben “átengedik” az államok a szabályozást – jogpolitikai megfontolásokból, pl. az ún. úton levő áruk esetén
b)	az ingatlanoknál a helyzet fordított: minden állam abban érdekelt, hogy az erre vonatkozó viszonyrendszerek saját jogrendszerének uralma alatt maradjon
c)	e modern kivételek mellett vannak hagyományosak: azok az ingókra vonatkozóan, melyek állandó személyes használatban vannak, a tulajdonos személyes jogát kell alkalmazni – ez érvényes minden olyan dologra, mely a tulajdonoshoz jobban kapcsolódik, mint a mindenkori fekvési helyhez
4.2. A kivételek a Kódexben.
4.2.1. A lajstromozott vízi- és légijárművek
a)	ez a nemzetközi kollíziós magánjogban rendszerinti kivételnek nevezhető
b)	Kódex 23. § (1) bek.: Lajstromozott vízi vagy légi járműre vonatkozó dologi jogok keletkezését, fennállását vagy megszűnését annak az államnak a joga szerint kell elbírálni, amelynek lobogója vagy más felségjelvénye alatt a jármű közlekedik.
c)	ez a kivétel ésszerű is, és tradicionális okai is vannak a lobogó jogának, sőt egyes jogok a hajókat szinte megszemélyesítik, és mindez a légijárművek esetében is igaz
d)	ugyanakkor fontos kiemelni, hogy a lobogó joga csak magával a hajóval, és a repülőgéppel kapcsolatos dologi jogi jogviszonyokra irányadó
4.2.2. A szállítás alatt lévő dolgok (res in transitu)
a)	külön kategória a kivételek között a szállítás alatt levő dolgok – ebben a folyamatban a kötelmi jogviszony dominál. Célszerű oka van annak, hogy a fuvarozott áruk egységes statútum alá rendeljék.
b)	a jogfejlődés során két megoldás alakult ki:
­	földrajzi szempontból a kezdő pont – a feladás, a berakodás helye szerinti jog érvényesül
­	rendeltetési hely joga – a Kódex 23. § (2) bek. szerint: A rendeltetési hely államának joga irányadó a szállítás alatt álló ingó dologra vonatkozó dologi jogokra.
c)	vannak olyan jogrendszerek, amelyek a fuvarozás alatt levő dolgokat összekapcsolják a szerződés kötelmi jogi megítélésével – a szerződő felek maguk határozhatják meg a jogot a fenti kettő közül.
4.2.3. A kivétel alóli kivétel: a szállítás alatt lévő dolgokra vonatkozó kényszercselekmények
a)	előfordulhat, hogy a szállítás valamilyen okból kifolyólag megszakad, és az árut – különösen ha gyorsan romló – értékesíteni kell, az is lehet hogy elzálogosításról, vagy beraktározásról van szó.
E cselekményeknél – a kényszerintézkedéseknél – a mindenkori fekvési hely joga érvényesül. Kódex 23. § (2) bek. második mondata: Az ilyen dolgok kényszerű eladásával, beraktározásával vagy elzálogosításával kapcsolatos dologi joghatásokra azonban a dolog fekvésének helyén irányadó jogot kell alkalmazni.
b)	mindezek konkrét esetben igen bonyolulttá tehetnek egy jogviszonyt, pl.: egy fuvarozási szerződésre az A állam joga érvényes, a szállított árukra a B államé, a folyamat a C államban szakadt meg – ennek joga az irányadó ennél a jogesetnél
4.2.4. Az utas személyi használati tárgyainak dologi jogi megítélése. Tradicionális kivétel: a tulajdonos személyéhez való kötődés, és elsősorban az utazás során jellemző. Kódex 23. § (3) bek.: Az utas személyes joga irányadó az általa magával vitt személyes használati tárgyakra vonatkozó dologi jogokra.
4.2.5. A vállalati (üzleti) vagyonra vonatkozó jogutódlás dologi jogi vonzatainak megítélése
a)	ha olyan vagyontömegben következik be tulajdonjogi változás, amelynek egyes részei különböző országokban fekszenek – lex rei sitae lenne, tipikusan ez az eset fordulna elő jogutódláskor, egy több ország területén működő vállalat vagyonának jogutódra való átszállásakor.
Kódex 23. § (4) bek.: Ha a vállalati (üzleti) vagyon mint egész száll át a jogutódra, a dologi jogváltozásokat – az ingatlanra vonatkozó ilyen jogváltozások kivételével – a jogelőd személyes joga alapján kell megítélni.
b)	a kivétel csak az ingókra vonatkozik – a vállalati vagyonnál viszont ki kell emelni, hogy a jogelőd személyes jogának alkalmazása nem terjed ki az ingatlanokra, itt megint jogpolitikai érdekből a lex rei sitae érvényesül.
4.2.6. A bírósági rendelkezés, vagy végrehajtás következtében történő tulajdonjog-változás kollíziós megítélése
a)	ez a tulajdonszerzés sajátos, mert a jóhiszemű jogszerző általában arra tekintet nélkül szerez tulajdont, hogy korábban ki volt tulajdonos, hanem azért is, mert a joghatást hatósági aktus eredményezi. Nyilvánvaló, hogy az az állam joga az uralkodó, amely állam joghatósága rendelkezett.
Kódex 23. § (5) bek.: Ha a dolog tulajdonjoga bírósági rendelkezése alapján vagy végrehajtás során száll át, a jogszerzésre annak az államnak a jogát kell alkalmazni, amelynek bírósága rendelkezik, illetőleg, amelynek hatósága a végrehajtási ügyben eljár.
b)	egyértelmű, hogy a joghatóságra vonatkozó szabályozás értelmében a Magyarországon fekvő ingatlanra kizárólag csak magyar joghatóság járhat el, külföldi ingatlan vonatkozásában a magyar joghatóság eljárása nemigen képzelhető el. E tekintetben szerencsésebb lett volna, ha a Kódex az ingókra szorítkozott volna

24. A szellemi alkotások jogának kollíziós szabályai
1. A szellemi alkotások jogi védelmének általános kérdései
A szellemi alkotások nemzetközi védelme sajátos helyet tölt be a nemzetközi kollíziós magánjogban – szellemi tulajdon, és a dologi jogoktól a megkülönböztető jellemző a territorialitás – főszabály a területhez kötöttség, a jogosultság csak annak az országnak a területén áll fenn, ahol létrejött.
2. A szerzői jogok és az iparjogvédelmi jogosultságok nemzetközi védelme
A territorialitás sajátos következményekkel jár: a külföldi szerzői jogok, iparjogvédelmi jogosultságok védelmének igénye szükségessé tette, hogy az egyes államok megfelelő belső jogszabályokat alkossanak, valamint nemzetközi egyezményeket kössenek.
2.1.A belföldi védelem belső jogszabályok révén való kiterjesztése a külföldiekre (idegenjogi vagy egyoldalú kollíziós szabályozás)
A belső jogalkotással egyoldalúan csak azt lehet garantálni, hogy a védelem külföldiekre is kiterjed. Ez jogforrástanilag egyoldalú kollíziós norma, tartalmilag idegenjogi szabály.
2.2. A nemzetközi védelem garantálása nemzetközi egyezményekkel
a)	az előbbinél hatékonyabb módszer – a 19. sz. folyamán először kétoldalú egyezményekben, később többoldalú egyezményekben szabályoztak.
Ezek azonban nem egységes anyagi jogot hoznak létre  - elsődlegesen kollíziós tartalmuk van. Párizsi Unió (ipari tulajdon védelme, 1883), Berni Unió (irodalmi és művészeti alkotások védelme, 1886) a belföldi jogegyenlőség (régime nationale) elvéből indultak ki: mindegyik államban ugyanaz a védelemre jogosult az adott jog.
b)	az alapelv kiegészítésekkel és korlátozásokkal érvényesül
­	kiegészítések: meghatározott, egyezményekből folyó jogosultságok (ún. minimális jogosultságok) igénylési lehetősége
c)	lex loci protectionis: annak az államnak a joga szerint kell megítélni, melynek területén a védelmet igénylik – jogok keletkezése, hatása, megszűnése – pl. Berni Uniós Egyezmény.
d)	lex loci originis: annak az országnak a joga, ahol a jogosultság létrejött
2.2.1. A szerzői jogok nemzetközi egyezményekben alapuló védelmének főbb vonásai
a)	négy multilaterális egyezmény
­	Berni Unió
­	Egyetemes Szerzői Jogi Egyezmény (1952)
­	1971-es Genfi Egyezmény a hangfelvételek védelméről
­	TRIPS Egyezmény, a szellemi tulajdon jogosultságainak kereskedelméről (1995)
b)	az alapvető jelleggel bíró Berni Unió védelmi rendszere három alapelven nyugszik
­	a belföldi jogegyenlőség elve
­	a védelem semmilyen alakszerűséghez nincs kötve
­	a jogok élvezése és gyakorlása nem függ attól, hogy a mű a származási országban védelemben részesül-e, vagy sem. Ezt korlátozza a védelmi idők összemérésének szabálya: az időt annak az államnak a joga határozza meg, amelyben a védelmet kérik
2.2.2. Az iparjogvédelmi jogok nemzetközi egyezményes védelmének alapvető jellemzői
a)	Párizsi Unió a legfontosabb multilaterális egyezmény
b)	ennek egyik alapelve a nemzeti elbánás – az Unió bármely más tagállamában mindazokat a előnyöket élvezik, amelyeket a vonatkozó belső törvények a saját személyeiknek jelenleg megadnak
c)	uniós elsőbbség intézménye: bármely tagállamban tett első bejelentés alapján oltalmat nyerhet az összes többi szerződő államban, úgy, mintha azt az ún. alapbejelentés  napján igényelte volna
2.3. A belső kollíziós szabályozás
Hogy a védelemre mely országnak  a joga az irányadó, mindig az országnak a nemzetközi magánjoga ad választ, amely ország hatóságaitól a védelmet igénylik. Azokban az országokban, amelyekkel nincs érvényes egyezmény, a Kódex rendelkezéseit kell irányadónak tekinteni.
a)	Kódex 19. §-a: A szerzői jogokat annak az államnak a joga szerint kell elbírálni, amelynek területén a védelmet igénylik. Ez nem azonos a lex fori-val!
b)	az iparjogvédelem szabályai: Kódex 20. §-a: (1) A feltaláló és jogutódja annak az államnak a joga szerint és abban az államban részesül védelemben, amelyben a szabadalmat megadták, illetőleg ahol a bejelentést megtették. (2) Az (1) bekezdésben foglalt szabályt kell értelemszerűen alkalmazni más iparjogvédelmi jogokra (ipari mintaoltalom, védjegy stb.) is.
Ez a szabály a lex fori-hoz vezet. Ráadásul a hazai iparjogvédelmi jog megadása, terjedelme és megszűnése tárgyában a magyar fórumnak kizárólagos joghatósága van!

25. A szerződések a nemzetközi kollíziós magánjogban. A felek jogválasztása
1. A szerződésekre alkalmazandó jog meghatározásáról általában
A szerződés – mint azt Savigny s hangsúlyozta – elvont fogalom. A szerződés éppen ezért nem kapcsolható olyan magától értetődően egyetlen jogrendszerhez, mint a dologi jogi viszony, vagy a személyes jog.
a)	a statútumelméletekben a szerződések a vegyes statútumok közé tartoztak – már itt differenciálódás volt a szerződés alaki érvényessége és tartalma alapján. LEX LOCI CONTRACTUS (a szerződéskötés helye) – LEX LOCI SOLUTIONUS (a szerződés teljesítésének helye)
b)	a szerződéses kötelem joga – kollíziós jogi szakkifejezésként – további sajátossága, hogy azt a modern jogban elsősorban maguk a szerződést kötő felek határozhatják meg – LEX PRO VOLUNTAE. A jogválasztás a középkorban még hallgatólagos volt, a 19. századtól kezdve viszont már elsődlegessé vált a felek kifejezett akarata
c)	a szerződésre alkalmazandó jog meghatározásának tehát két módja van:
­	szabad jogválasztás a felek akaratából
­	törvénnyel, a kollíziós szabályokkal való feloldás, ha az előbbi nem áll fenn (de vannak esetek, amikor valamely szerződéstípusra a belső jog imperatív szabállyal rendelkezik, így itt a szabad jogválasztás nem kizárt, hanem “csak” kénytelen együttesen érvényesülni)
d)	általában a magyar kollíziós nemzetközi magánjogi szabályokból indulunk ki, de az EK 1980-as Római Egyezménye a szerződésekre alkalmazandó jog meghatározására is ki kell majd térni
2. A szerződésekre alkalmazandó jognak a szerződő felek által történő meghatározása: a jogválasztás
a)	az anyagi jogban a szerződések tartalmára a diszpozitivitás érvényesül, az akarati autonómia keretében a felek szabadon határozhatják meg a szerződésükre irányadó jogot, és ha a felek élnek a szabad jogválasztás lehetőségével, akkor a felek által – szubjektíve – alkalmazandó jog lesz irányadó
b)	a jogválasztás elismerése a 19. sz. utáni nemzetközi kollíziós magánjog alfa és ómegája – ez a szabály érvényesült már a Kúra egy 1905-ös ítéletében is, vagyis a Kódex előtt is a szokásjogban jelen volt
Kódex 24. §: A szerződésekre azt a jogot kell alkalmazni, amelyet a felek a szerződés megkötésekor, vagy később választottak. Jogválasztás hiányában az egyes szerződésekre alkalmazandó jogot […] kell megállapítani.
c)	a nemzetközi gazdasági forgalom körében a felek általában élnek is ezzel, gyakori, hogy a választott jog valamely harmadik ország joga lesz.
A felek jogválasztása mellett gyakran szerepel az ún. joghatósági kikötés is: lehetséges, hogy a jogválasztással éltek a felek, de a jogvitában esetleg eljáró bíróságnak való alávetésben – az ún. fórumválasztásban – nem egyeztek meg
2.1. A választott és a jogválasztás hiányban (vagyis: a kollíziós szabály alapján) alkalmazandó jog kapcsolata
A jogválasztással összefüggő elméleti kérdések körül elsőként a felek által választott és az egyébként alkalmazandó jog viszonya merül fel.
a)	a korábbi elmélet az anyagi jogi jogválasztás) szerint a jogválasztásra csak a szerződésre egyébként irányadó diszpozitív jog szabályainak körében van lehetőség, a jogválasztás hiányában alkalmazandó jog kógens szabályaitól nem térhetnek el
b)	a II. vh. után a választott jog teljes egészében az egyébként alkalmazandó jog helyébe lép, így ha tehát a felek jogot választanak a szerződésre, ez azt jelenti, hogy arra az általuk választott jogot kell a bíróságnak alkalmaznia
­	nem véletlen, hogy ez az elv érvényesül:  a jogbiztonságot ez szolgálja a legjobban, az anyagi jog kógens szabályai miatt sokszor “kétjogúság”  keletkezett
­	a lehetőségre a feleknek a nemzetközi szerződési viszonyokban is lehetőségük van, azaz a kollíziós jogválasztás mellett a választott jog tartalmát- egy másik: további jog anyagi jogi értelemben vett választásával módosíthatják. Pl. osztrák eladó – magyar vevő, svájci választott jog (kollíziós jogválasztás), de e jog diszpozitív szabályai helyett a német jog megfelelő szabályait rendelhetik alkalmazni (anyagi jogi jogválasztás) – az ún. incorporation of foreign law ritka, de lehetséges
2.2. Mennyiben korlátozott a választható jogok köre?
Elméleti és gyakorlati szempontból is fontos, hogy választhatnak-e a felek bármilyen jogot, vagy csak olyant, amely a szerződéssel, vagy a felekkel, jogviszonyukkal hozható kapcsolatba.
a)	a korábbi elmélet szükségesnek tartotta a  felek jogválasztásának korlátozását, ez megjelent pl. az 1925-ös, 1965-ös lengyel tv.-ekben, és ez azt juttatta kifejezésre, hogy a jogválasztás a kollíziós szabályokhoz hasonlóan csak mintegy kiválasztja a szerződés valamely elemét, és ennek segítségével határozza meg az alkalmazandó jogot
b)	a modern kollíziós jogok ezt nem fogadták el – a választható jogok körére nem korlátozott, bármilyen jogválasztást preferálja, olyan jogot is lehet választani, amely “semleges”, nincs kapcsolatban a szerződés elemeivel

2.3. Kifejezett és hallgatólagos jogválasztás
a)	hiányzik a hatályos szabályból a jogválasztás módozatai. Ha jogválasztás van, akkor általában kifejezett a jogválasztás, de van lehetőség a hallgatólagos jogválasztásra is
b)	a kifejezett jogválasztást a feleknek egyértelműen meg kell választani (szakszerűtlen példa a választott bíróság kapcsán a könyvben).
Az alkalmazandó jog szerepe nem korlátozódik arra, hogy a felek által nyitva hagyott, a szerződésben nem szabályozott kérdésekben eligazítson – a választott jog a szerződés egészére vonatkozik, ezért nem helyes, ha olyan megoldást választanak, hogy a felek jövőbeli perbeli pozíciójától függ, hogy melyik jog kerüljön alkalmazásra, mert ezt egyes fórumok nem kollíziós jogválasztásként, hanem incorporation of foreign law-ként értékelnék
c)	a hallgatólagos jogválasztás alapja: maga a jogválasztás a felek közötti szerződéses megállapodásnak tekinthető
­	német jogirodalom: a felek jogválasztásra irányuló megállapodása az alkalmazandó jogra utaló szerződésnek tekintik.
Hallgatólagos a jogválasztás, amikor a szerződésből megállapítható, hogy a felek egy meghatározott jog választására irányul anélkül, hogy megjelölték volna. Fontos, hogy ez egyértelműen legyen megállapítható.
­	ha a felek nem választanak kifejezetten jogot, de szerződésükben egy meghatározott fórum joghatóságát kötik ki, ez nem adhat alapot arra, hogy ezt a fórum az anyagi jog hallgatólagos választásának tekintse (a fórumválasztás és az anyagi jogválasztás különböző fogalmak!)
2.4. Több jog választása a szerződésre alkalmazandó jogként
Elméleti és gyakorlati kérdés, hogy lehet-e több jogot választani. Ebben a kérdésben két probléma rejlik.
a)	az egyszerűbb kérdés: alkalmazható-e a szerződésre több jog időben egymást követően? Ebben semmi sem akadályozza meg a feleket, ez dogmatikailag abból is következik, hogy a felek a szerződést közös megegyezéssel bármikor módosíthatják. Megjegyezendő, hogy az utólagos megváltoztatás jóhiszemű harmadik fél fele hatással lehet: tehát ez nem sértheti az ilyen jóhiszemű harmadik személyek jogait.
b)	a bonyolultabb kérdés: választhatnak-e a felek több jogot úgy, hogy azok egyidőben érvényesülnek? Ez csak úgy képzelhető el, hogy az egységes szerződést több részre bontják, “feldarabolják” és ezekhez rendelnek különböző jogok alkalmazását. Ezt a modern kollíziós jogok, így a Római Egyezmény is elismeri, de ügyelni kell arra, ez ne vezessen a felek jogai és kötelezettségei egyensúlyának megbomlásához.
c)	Kódex 24. §-ából ez nehezen vezethető le, de a Kódex ezt nem tiltja, és a részekhez való több jog együttes rendelése a 30. §-ból is levezethető.
2.5. Statikus, vagy dinamikus-e az alkalmazandó jog meghatározása?
Tisztázandó, hogy ha az adott időpontban a felek jogot választanak, akkor ez a választott jognak csak az adott időpontban hatályos szabályaira vonatkozik-e, vagy pedig a későbbi változást is figyelembe kell-e venni.
a)	általában a felek a jogot a maga egészében, mint állandóan változó szabályok összességét választják – dinamikus felfogás
b)	ez nem jelenti azt, hogy a felek ne rendelkezzenek másképp, úgy, hogy jogválasztáskori állapotot kötnek ki, ez pl. a nagy értékű, idegen országban teljesítendő szerződésnél szokásos, ahol az ottani jogot kötik ki, és ez az ún. befagyasztó záradék (freezing in clause).
2.6. A jogválasztás ideje
A Kódex nem igazít el ebben a kérdésben – a jogválasztás ideje.
a)	a Kódex szerint a legkorábbi időpont a szerződéskötés ideje lehet, valóban nem ésszerű egy korábbi jogállapot kikötése, azonban ezt nem lehet kizárni, hiszen tartós jogviszonyoknál a felek nem magában a szerződésben kötik ki az irányadó jogot, hanem egy külön, önálló, kizárólag az alkalmazandó jog meghatározására vonatkozó szerződésben.
b)	a kérdés másik oldala: meddig, milyen időpontig lehet kikötni? Általánosan elterjedt nézet szerint a jogvita felmerüléséig. meg kell vizsgálni, hogy melyik az utolsó lehetséges időpont, amikor még lehet rendelkezni az irányadó jogról, és erre (Burián szerint) az elsőfokú eljárásban a bizonyítás befejezéséig van lehetőség.
2.7. Mely kérdésekre nem terjed ki a felek jogválasztása?
a)	a jogválasztás a szerződés kötelmi jogi vonzataira terjed ki.
Kontinentális jog: a jogválasztás nem vonatkozik a felek jog- és cselekvőképességére, ez a személyes jog körébe tartozik. Az alaki érvényesség általában a szerződéskötés helye szerint kerül elbírálásra, és végül a teljesítés kérdéseiben a teljesítés helye szerinti jogot alkalmazzák.
fel lehet-e fogni úgy a felek jogválasztását, hogy az a választott jog kollíziós szabályait is magában foglalja? van-e helye a renvoi-nak? Általános szabály, hogy a renvoi ki van zárva, mert ez éppen a jogválasztás előnyeit zárná ki

26. A szerződések a nemzetközi kollíziós magánjogban. A jogválasztás hiányában alkalmazandó jog
1. A jogválasztás hiánya jogbizonytalanságot okozhat
A jogválasztás leveszi a bíró válláról az alkalmazandó jog megállapításának terhét. E nehézségek bemutatására elegendő hivatkozni a Bámexbumfért GmbH és a az Agrokonkurs Kft. közötti jogvitára. A bíróság a felek jogviszonyának hosszadalmas elemzése (a szerződés típusának megállapítására kizárásos módszerrel) tudta csak megállapítani a szerződésre alkalmazandó jogot.
A felek nem kötelezhetők arra, hogy jogot válasszanak – sok esetben nem is tudnak megállapodni erről. Az eljáró bírónak mindenképpen szüksége van olyan kollíziós szabályokra, amelyek alapján jogválasztás hiányában is meg tudja határozni a szerződésre alkalmazandó jogot.
2. A szerződésre jogválasztás hiányában alkalmazandó jog meghatározásának szabályairól általában
2.1. Ez nem könnyű feladat – a 19. századot követően a szerződések megkötése térbelileg is elkülönült, írásban is megköthették (pl. ajánlat-elfogadás), ez a szerződéskötés helyének kapcsoló elve kapcsán két új problémát vet fel:
•	maga a szerződéskötési hely meghatározása is jogkérdéssé vált
•	és ezt magával a szerződéssel nem lehetett többé szoros kapcsolatba hozni
2.2. A másik kapcsoló elv, a teljesítés helye kétjogúságot eredményezett (pl. több helyen való teljesítés), és jogbizonytalanságot is generált.
2.3. Ezek az elvek a szerződést egységesen fogták fel és egyetlen kapcsoló elvvel kívánták meghatározni az alkalmazandó jogot.
a)	Adolf Schnitzer által kidolgozott kapcsoló elv: jellemző szolgáltatás elve – az alap, hogy meg kell állapítani, mely fél szolgáltatása jellemző a szerződésre, és ez alapján az alkalmazandó jog: a jellemző szolgáltatást teljesítő fél lakóhelye, székhelye v. telephelye.
b)	maga Schnitzer is felismerte a gyenge pontokat:
•	nem alkalmazható akkor, ha nincs pénzszolgáltatásra kötelezett fél, pl. barterügyletek
•	nem alkalmazható akkor, ha több fél van, és ezek különböző szolgáltatásokat végeznek
c)	Schnitzer modellje kétpólusú szerződésekre épült – ez nem felel meg az új szerződéstípusok által támasztott követelményeknek. Így ez az elv önmagában nem elegendő a szerződések lényegének jogi megragadására, és kisegítő elvek együttes alkalmazására van szükség.
3. A jogválasztás hiányában alkalmazandó jog meghatározása a Kódex szerint
A Kódex ezt három lépcsőben határozza meg, és ez alól kivételeket állapít meg.
3.1. Az első lépcső
Kódex 25. §-a: A szerződésre vonatkozó jog annak az államnak a joga, amelyben a szerződés megkötésének időpontjában
a)	adásvételi szerződésnél az eladónak,
b)	bérleti és haszonbérleti szerződésnél a bérbeadónak,
c)	a szerzői jogvédelem alá tartozó jogok hasznosítására vonatkozó szerződésnél a felhasználónak,
d)	az iparjogvédelmi, valamint anyagi értéket képviselő egyéb jogok hasznosítására vonatkozó szerződésnél a használatba adónak,
e)	letéti (raktározási) szerződésnél a letéteményesnek,
f)	megbízási szerződésnél a megbízottnak,
g)	bizományi szerződésnél a bizományosnak,
h)	kereskedelmi képviseletre vonatkozó szerződésnél a képviselőnek (ügynöknek),
i)	fuvarozási és szállítmányozási szerződésnél a fuvarozónak, illetve szállítmányozónak,
j)	a bank- és hitelügyletekre vonatkozó szerződésnél a bank szolgáltatást nyújtó pénzintézetnek,
k)	biztosítási szerződésnél a biztosítónak,
l)	kölcsön- és haszonkölcsön-szerződésnél a kölcsönadónak,
m)	ajándékozási szerződésnél az ajándékozónak a lakóhelye, szokásos tartózkodási helye, illetve a székhelye, vagy a telephelye van.
Ezeknél a jellemző szolgáltatás kötelezettje lakóhelyének, székhelyének vagy telephelyének jogát rendeli alkalmazni. Idegen testnek minősül a c) pont – a szerzői jogvédelem alá tartozó jogok hasznosítására vonatkozó szerződés: ez kivételesen a felhasználó jogához kapcsolódik erősen.
Hibája a Kódexnek, hogy nem engedi meg a mérlegelést a bírónak, ezek imperatív szabályok, ilyen típusú szabályozás mellett egyetlenegy érv szól: a jogbiztonság.
3.2. A második lépcső
Itt a Kódex az atipikus szerződések szabályait fogalmazza meg, és itt elsősorban a jellemző szolgáltatás kapcsoló elve érvényesül.
a)	ez nem minden esetben állapítható meg: a 25. §-ban tételesen fel nem sorolt szerződéseknél másik kapcsoló elvet fogalmaz meg. Kódex 29. §-a: Ha az alkalmazandó jogot a 24–28. §-okban foglalt rendelkezések alapján nem lehet meghatározni, a szerződést az ezt elsősorban jellemző szolgáltatás kötelezettje lakóhelyének, szokásos tartózkodási helyének, illetve székhelyének (telephelyének) joga szerint kell elbírálni. Az eljáró fórumnak figyelembe kell vennie valamennyi szolgáltatást, és mérlegelnie kell.
b)	a broilercsirkékkel kapcsolatos jogesetnél az atipikus jelleg miat volt szükség mérlegelésre, és ennek eredményeképp alkalmazta a bíróság a német jogot
3.3. A harmadik lépcső
Ez generálklauzula-szerű elv, a legszorosabb kapcsolat elvét írja elő.
a)	a jellemző szolgáltatás megállapítása gyakran megoldhatatlan, pl. amikor egyáltalán nincs jellemző szolgáltatás, pl. a barterügyletnél
b)	példa: a kólikás ló esete – kanca és csikó cseréje egy tenyészménért, pénzszolgáltatás nélkül, de a tenyészmén elhullott kólikában. A felek nem választottak jogot, ez a feladat a fórumra várt – és ez a magyar jogot választotta, mert ez tűnt a legszorosabb kapcsolatúnak.
c)	Kódex 29. §-a második mondata: Ha az alkalmazandó jogot így sem lehet meghatározni, azt a jogot kell irányadónak tekinteni, amelyhez a szerződés – az adott szerződéses viszony lényeges elemei szerint – leginkább kapcsolódik.
Vagyis: ha nincs a 25. § között, nem tartozik a 26. § kivételei közé, és olyan összetett, hogy nem állapítható meg az elsődleges szolgáltatás, akkor érvényesül ez a generálklauzula.
3.4. A kivételek
A Kódex bizonyos szerződéseknél nem a jellemző szolgáltatás kötelezettjének jogát rendeli, hanem egy másik elemnek tulajdonít jelentőséget, és ezek is imperatív jellegűek. A kivételek köre nem homogén, vannak amelyek tárgyikat tekintve, és vannak olyanok, amelynek alapja a típus.
a)	A szerződés tárgya szerinti kivételek:
•	ingatlanra vonatkozó szerződések – lex rei sitae elve, és ez még a felek jogválasztását is kizárja
•	lajstromozott járművekre vonatkozó szerződések – a lobogó joga érvényesül
b)	a szerződés típusa szerinti kivételek
•	vállalkozási szerződések – az az állam joga érvényesül, ahol teljesíteni kell vagy ahol az eredményt kell létrehozni – megvalósítás helye
•	tartási és életjáradéki szerződések – ahol a tartást vagy az életjáradékot kell szolgáltatni – a teljesítés helye
•	tőzsdén, versenytárgyaláson vagy árverésen kötött szerződések – melynek területén van a hely – a szerződéskötés helye
•	társasági szerződések – ahol a társaság a tevékenységét kifejti (jogválasztás hiányában), az alapító szerződés esetében a személyes jog érvényesül
•	értékpapírokon alapuló kötelezettségek – teljesítés helye. Nyilvános kölcsön esetén a kibocsátó személyes joga, a tagsági jogokat biztosító papíroknál a jogi személy személyes joga az irányadó
4. A jogválasztás hiányában alkalmazandó jog megállapítására vonatkozó kollíziós szabályok egymáshoz való viszonya
4.1. Szükséges annak összefoglalása, hogy ezeket a szabályokat egymáshoz viszonyítva hogyan kell alkalmazni.
a)	ha szerződés olyan, amelyet a Kódex a kivételek között sorol fel – kizárólag az ott megjelölt jog alkalmazható
b)	ha a 25. §-ban szabályzott szerződésről van szó – az ott megjelölt fél lakhelye, székhelye vagy telephelye joga
c)	ha atipikus, akkor mérlegelés van, hogy mely szolgáltatás az elsősorban jellemző
d)	ha ez nem megállapítható, akkor a legszorosabb kapcsolat joga az irányadó
4.2. Ezek a lépcsők nem ugorhatók át! A sorrend fontos!
5. Az alkalmazandó jog terjedelme (mire terjed ki a választott, és a jogválasztás hiányában alkalmazandó jog?)
a)	a választott vagy a jogválasztás hiányában a szerződésre egyébként a szerződéses kötelem joga (lex obligationis) az alkalmazandó jog – Kódex 30. § (1) bek.: A szerződés joga kiterjed a kötelmi jogviszony minden elemére, így különösen a szerződés megkötésére, anyagi és alaki érvényességére, kötelmi hatásaira, továbbá – ha a felek másként nem állapodtak meg, vagy e törvényerejű rendeletből más nem következik – a szerződést biztosító megállapodásokra (zálogszerződésre, kezességi szerződésre stb.) a szerződéssel kapcsolatos követelések beszámíthatóságára, engedményezésére és átvállalására.
b)	tehát a Kódex az egységes megítélésre törekszik, ebbe beletartozik az is, hogy az alaki érvényességgel szakít a Kódex, erre is a választott vagy az alkalmazandó jogot rendeli – Kódex 30. § (3) bek.: Ha a szerződés a szerződésre vonatkozó jog szerint (24–29. §) alaki okokból nem érvényes, a bíróság a szerződést érvényesnek tekinti, amennyiben az eljáró bíróság államának vagy annak az államnak a joga szerint érvényes, amelynek területén kötötték, vagy ahol a célzott joghatásoknak be kell állniuk.
c)	az egységes megítéléstől egyes esetekben a felek akaratától el lehet térni. Kódex 30. § (2) bek.: Ha a felek másban nem állapodtak meg, a szerződés szerinti szolgáltatás jogosultját terhelő megvizsgálási kötelezettség fennállására, a megvizsgálás módjára, az ebből eredő kifogások határidejére és mindezek jogi hatásaira a rendeltetési, illetve az átvételi hely államának jogát kell irányadónak tekinteni.
d)	külön említi a Kódex az elévülés, az egyoldalú jognyilatkozat kérdését – Kódex 30. § (4) bek.: Követelés elévülésére azt a jogot kell alkalmazni, amely a követelésre egyébként irányadó.

27. Az Európai Közösség Római Egyezménye a szerződésekre irányadó jog meghatározásáról
1. A jogválasztás szabályozásának egy lehetséges modellje: az EK Római Egyezménye
Az egyezmény 3. cikke egyértelmű kodifikációt biztosít, szemben a Kódex 24. § egy mondatával. Ez a rendelkezés szól:
•	kifejezett, hallgatólagos jogválasztás
•	a jog megváltoztatásának lehetősége, annak korlátai
•	a kényszerítő (imperatív) szabályok érvényesülése
1.1. Az Egyezmény szerint ennek érvényesülése csak egyetlen államhoz kapcsoló szerződések esetében
a)	ha egyetlen államhoz kötődik, akkor a felek által kikötött külföldi jog alkalmazása nem érintheti azokat a rendelkezéseket, amelyektől szerződéssel nem lehet eltérni
b)	így az Egyezmény alkotói megkívánták adni a lehetőséget a jogválasztásra akkor is, ha az egyetlen EK-tagállam jogához kapcsolódik, és azt is kétségtelenné teszi, hogy egy külföldi fórumválasztás önmagában nem teszi nemzetközivé a szerződést
Ezt annyiban korlátozza, hogy alkalmazni rendelik a belső jog kógens szabályait, ettől a felek nem térhetnek el, ezek a “kényszerítő rendelkezések”
1.2. Az Egyezmény szerint ennek érvényesülése a fogyasztói szerződések és az egyéni munkavállalók munkaszerződései esetében. Ezek azok a “nevesített” korlátozások, melyek ezen speciális szerződéseknél valósul meg.
1.3. A fogyasztói szerződések esete.
A “fogyasztói szerződések” a szerződések azon köre, amelyekben az egyik oldalon az üzleti haszonra törekvő kereskedő, vállalkozó, a másik oldalon pedig a személyes szükségleteit kielégítő szerződéskötő, a fogyasztó (természetes személy) áll. Itt a jogválasztásnak bizonyos veszélyei merülnek fel, melyeket a kollíziós jog segítségével mérsékelni lehet.
a)	ha a felek gazdasági szempontból nem egyenlősek, akkor előfordulhat az akarat kényszerítése, így a jogválasztás kikényszerítése. Így az Egyezmény megköveteli, hogy a választott jog mellett érvényre jusson a szokásos tartózkodási helyen érvényesülő, a fogyasztót védő szabályok.
b)	az Egyezmény nem minden ilyen szerződést von be, csak az ingó dolgok adásvételére, a szolgáltató és az ilyen szerződések finanszírozására vonatkozó hitel-, valamint a kölcsönszerződéseket.
c)	az Egyezmény választ ad ara, hogy melyek tekinthetők szorosan a tartózkodási helyhez kötődőnek a fogyasztási szerződések közül. A kötődés akkor szoros, ha megkötése ehhez az államhoz kapcsolódik, mert
•	ebben az államban kifejezett ajánlat, vagy reklám előzte meg a szerződés megkötését és a fogyasztó itt végezte el a szerződés megkötéséhez szükséges jogcselekményeket
•	ha az eladó, annak képviselője ebben az államban vette át a megrendelést
•	ha eladásra vonatkozik a szerződés, és azért utazott külföldre a vevő, hogy az eladó a szerződéskötésre rábírja
d)	példa: Gran Canaria esete – német állampolgároknak spanyolországi nyaraláskor eladásra kínáltak fel haználati cikkeket, a szerződés feltételei szerint az árut az NSZK-ban szállították le és akkor kellett fizetni az ügynököknek. Az alkalmazandó jog a blankettaszerződésben a spanyol jog volt, mert akkor még nem érvényesült ott az Egyezmény.
A vevők azonban nem mindig teljesítettek, így perelt az eladó a spanyol jog szerint, és a bíróságok kénytelenek voltak helyt adni ennek, mert nem volt alkalmazható az Egyezmény kritériumai (nincs kapcsolat Az NSZK-val, az utazást nem az eladó szervezte, és annak nem a vásárlás volt a célja).
1.4. Az egyéni munkavállalók munkaszerződései.
A másik tipikus eset a munkavállalás. Az Egyezmény itt sem kívánta korlátozni a jogválasztást, de hasonlóképp rendelkezik, mint a fogyasztói szerződéseknél: 6. cikkely (1) bek.: a felek jogválasztása nem terjedhet ki arra, hogy megvonják a munkavállalótól azt a védelmet, amit azon jog kényszerítő szabályai tartalmaznak, amely a munkaszerződésre jogválasztás hiányában lenne alkalmazandó.
2. A jogválasztás hiányában alkalmazandó jog meghatározásának egy másik lehetséges modellje: az Európai Közösség Római Egyezménye
Az Egyezmény szinte egy időben keletkezett a Kódex-szel. A szabályozása sokkal rugalmasabb, ugyanakkor a jogbiztonság meghatározott minimumát is biztosítja.
2.1. A kiindulópont: a legszorosabb kapcsolat
Az Egyezmény 4. cikke szól a jogválasztás hiányában irányadó jogról: a legszorosabb kapcsolat elve a kiindulópont. Ez nem jelenti azt, hogy a bíróság csak erre van utalva.
2.2. A legszorosabb kapcsolat és a jellemző szolgáltatás szabályának összekapcsolása
Értelmező szabály: a szerződés rendszerint ahhoz az államhoz kapcsolódik, amelyben a szerződéskötés időpontjában a jellemző szolgáltatás kötelezettjének a szokásos tartózkodási helye található (ill. székhely, telephely). A két kapcsoló elv tehát nem különül el úgy, mint a magyar Kódexben.
2.3. Az eltérés lehetősége: a legszorosabb kapcsolat nem mindig a jellemző szolgáltatás kötelezettjének jogaként állapítható meg
a)	az Egyezmény vélelmezi, hogy a szerződés általában a kötelezett jogával van a legszorosabb kapcsolatban, ha azonban a bíróság
•	azt állapítja meg, hogy ez nem határozható meg (a jellemző szolgáltatás), akkor szabadon mérlegelhet
•	ha pedig mégsem a kötelezett lakóhelyéhez kötődik a legszorosabban, akkor a másik jogot alkalmazhatja
b)	az Egyezmény ismer kivételeket: pl. ingatlan – fekvés helyének joga, de ezek nem abszolút érvényű kivételek, a fórum felülbírálhat, és másik joghoz kapcsolhat
c)	ez azonban veszélyeket rejt magában: viszonylagossá válik a széles korrekciós lehetőség miatt
2.4. A sem a lex fori-hoz, sem a lex causae-hoz nem tartozó imperatív szabályok
a)	ezekben az esetekben az indok az egyetlen államhoz való kapcsolás vagy az egyik fél (fogyasztó, munkavállaló) különös védelme, és a közrendi záradék. Általánosságban meg kell vizsgálni, hogy mely további jogrendszerekben található imperatív szabályok érvényesülésével lehet számolni
b)	a jogrendszereket három kategóriába lehet sorolni
•	lex fori imperatív szabályai a közrendkörébe tartozik
•	lex causae általában a kollíziós norma utalása révén meghatározott jogrendszer
•	harmadik jog – sem lex fori, sem lex causae – itt szontén vannak olyan normák, melyek imperatívak
•	kérdés, hogy nem fordulgat elő olyan eset, amikor ilyen imperatív normák közül kellett döntenie a bíróságnak
•	példa: a nigériai maszkok ügye – német felperes vásárol maszkokat és bronzfigurákat Nigériában, és hajón fuvaroztatta Hamburgba. A felperes ezt bebiztosította egy német biztosítónál, tengeri szállítmánybiztosítást, ászf alapján. Kár merült fel. Az alperes hivatkozott arra, hogy jogellenesen szállított, mert ezeket tilalmazza a nigériai jog. A bíróság ezt az imperatív jogot alkalmazta (bár a döntést nem erre alapozta, hanem a jó erkölcsbe ütközésre)
•	Egyezmény 7. cikke (1) bek.: egy meghatározott állam jogának a jelen Egyezményen alapuló alkalmazása egy másik, a tényállással szoros kapcsolatot mutató állam joga kényszerítő rendelkezéseinek hatályosságát eredményezheti [ha ezek imperatívak]

28. A szerződésen kívül okozott kárért való felelősség, valamint a jogalap nélküli gazdagodás kollíziósjogi szabályozása
A) A szerződésen kívül okozott kárért való felelősség
1. A szerződésen kívül okozott kárért való felelősség általános problémái
A nemzetközi kollíziós magánjogban a felelősség megállapítására egyetlen kapcsoló elv: a jogsértés, a deliktum elkövetése helyének joga, a lex loci delicti commissi alapulvételével történt – azaz ahol a cselekményt “elkövették”.
A 19. sz.-ig eléggé erősen büntetőjogi szemléletű volt az elv – ebben a korszakban a általában vétkes magatartással valósultak meg a deliktumok. Csak később, a büntető- és polgári jogkövetkezmények szétválása után került előtérbe a reparatív funkció, a károsult oldaláról való megközelítés, hogy azt a jogot kell alkalmazni, ahol a kár bekövetkezett. A hangsúly a károk megtérítésére, a reparációra tevődött át.
1.1. A károkozó cselekmény vagy mulasztás helyének meghatározása
a)	több mozzanatból álló cselekmény megítélése. A jogsértő károkozás helye joga feltételezi a károkozás helyének egyértelmű meghatározását – ez gondot okoz, ha a helyszín és a cselekmény tanúsítása elkülönül egymástól. Vagy gondot okoznak a többmozzanatú cselekmények is.
b)	a károkozó magatartás tanúsítása és a kár bekövetkezése különböző államokhoz kapcsolódik. Itt felmerül a kérdés, hogy mely jogot kell alkalmazni – a probléma már a 17. sz.-ban felmerült. Klasszikus példa: a határ túloldaláról leadott lövés, mely a másik határban sebesített meg valakit. Cselekmény-elmélet: ahol a ravaszt meghúzták, eredmény-elmélet: ahol a lövedék becsapódott.
A megoldás: a bíróság azt a jogot alkalmazza, amely a károsultra nézve kedvezőbb: kedvezőbb jog kapcsoló elve.
1.2. A károkozási hely joga alkalmazásának tartalmi problémái a modern jogfejlődés tükrében
A 20. sz.-ban tarthatatlanná váltak a klasszikus kapcsoló elvek alkalmazása: a pl. a nagyipar megjelenésével, a többhelyszínes cselekménnyel, pl. környezetszennyezés stb. Ezeknek az eseteknek semmi közük a hagyományos: egy országban megvalósuló jogellenes és vétkes károkozáshoz.
1.3. Az elmélet és a gyakorlat válaszai
A kollíziós jog alapjában véve háromféle módon reagált ezekre.
a)	Generálklauzulák alkalmazása.
USA – teljesen szakítani kell a lex loci delictii hagyományos kapcsoló elvével:annak az államnak a jogát kell alkalmazni, amely az összes körülményt mérlegelve a legmegfelelőbbnek tűnik – better law elve, vagy a legszorosabb, leglényegesebb kapcsolat – most significant relationship elve.
A gyakorlati példa: Babcock v. Jackson eset – a Jackson házaspár (N.Y. állam) elvitte kirándulni a szomszédot, Miss Babcock-ot Ontario-ba (Kanada). A határon átérve sziklafalnak ütköztek, és Babcock megsérült, hazatérés után keresetet indított Mr. Jackson (akimeghalt) jogutódja ellen. Elsőfokon elutasítás, mert az Ontario-i törvények tiltották az ún. szívességi utasok kártalanítását. A fellebbvitel azonban a new yorki jogot alkalmazta a better law és a most significant relationship elvei alapján, és helyt adott a keresetnek
b)	A károkozás helye jogának értelmezése a deliktumok különféle típusai esetében.
Az európai kollíziós jogfelfogás nem szakított a lex loci delicti elvével, hanem differenciált kapcsoló elvek kialakítására törekedett, az egyes deliktum-típusokat illetően. Pl. az 1989-es svájci tv.: termékfelelősség, környezetszennyezés stb. külön szabályozása
c)	az európai kollíziós jogok megtartják a lex loci delicti főszabályát, de ezt az egyes különleges vonásokkal bíró deliktum-típusoknál sajátos értelmezést kap. Ennek keretében kivételeket állapítanak meg:
•	új kapcsoló elv a károkozó és a károsult (sértett) közös lakóhelye vagy közös szokásos tartózkodási helye jogának alkalmazása – az indok: szociológiai beágyazottság
A szabály gyakran alkalmazásra kerül a közlekedési balesetek során – pl. német jog német földön dolgozó jugoszláv állampolgárok ausztriai baleseténél
•	a másik kivétel a járulékos kapcsolat szabálya – ha a deliktuális cselekmény bekövetkezésére egy már korábban fennálló jogviszonnyal: az ún. alapviszonnyal összefüggésben kerül sor, akkor ennek joga az irányadó
A szabály alkalmazásának jogpolitikai indoka az összefüggésben álló jogviszonyok egységes statútum alá rendelése.
•	egyes nemzetközi magánjog törvények lehetővé teszik a jogválasztás alkalmazását a deliktuális felelősség körében, másfelől ezt egyes esetekben egyszerre korlátozzák is (pl. svájci tv.: csak utólag és a lex fori-ra vonatkoztatva)
2. A szerződésen kívül okozott károkért való felelősség szabályai a magyar nemzetközi kollíziós magánjogban
A lex loci delicti kapcsoló elv érvényesülése mellett óvatosan lazítja a Kódex a közös lakóhely kapcsoló elvének alkalmazásával. Ezen felül kiegészítő rendelkezéseket, és végül ún. törvényi felelősségi minimum-szabályokat is megfogalmaz.
2.1.  Az egyes rendelkezések négy csoportba sorolhatók.
•	első csoport: az általános kollíziós szabály
•	a második az ez alóli kivételek
•	a harmadik a kiegészítő és értelmező szabályok
•	a negyedik a törvényi felelősségi minimum-szabályok
d)	általános kollíziós szabály – Kódex 32. § (1) bek.: A szerződésen kívül okozott kárért fennálló felelősségre – ha ez a törvényerejű rendelet másként nem rendelkezik – a károkozó tevékenység vagy mulasztás helyén és idején irányadó jogot kell alkalmazni.
e)	a Kódex 32. § (2) bek. a kedvezőbb jog elvét rendeli alkalmazni: Ha ez a károsultra kedvezőbb, annak az államnak a jogát kell irányadónak tekinteni, amelynek területén a kár bekövetkezett.

2.2. Kivételek a károkozás helyének szabálya alól
a)	a Kódex két kivételt állapít meg
•	lajstromozott járművek – államterületen kívüli – károkozása – lobogó joga kapcsoló elv – Kódex 33. § (2) bek.: Ha a károkozó tevékenység vagy mulasztás helye lajstromozott vízi vagy légi jármű, a károkozásra és annak következményeire – állami felségterületen kívül – annak az államnak a jogát kell alkalmazni, amelynek lobogója vagy más felségjelvénye alatt a jármű a jogsértés idején közlekedett.
•	a károkozó és a károsult közös lakóhelyére tekintettel a közös lakóhely joga – Kódex 32. § (3) bek.: Ha a károkozó és a károsult lakóhelye ugyanabban az államban van, ennek az államnak a jogát kell alkalmazni.
b)	nem tisztázza a Kódex ezeknek egymáshoz való viszonyát, elvileg lehetséges az összefüggés megléte, a Kódex indokaiból és elhelyezéséből a közös lakóhely jogát kell alkalmazni
2.3. Kiegészítő és értelmező rendelkezések
a)	a Kódex rendelkezik arról, hogy a lex loci delicti szerint feltétel a vétkesség, így a vétőképesség fennállását a károkozó személyes joga alapján kell megítélni –ez egy alternatív szabály ennek elbírálásához.
Ez nehézséget okozhat akkor, ha nem egyértelmű a jogsértés helye, vagy a magatartás tanúsítása vagy akár bekövetkezte helye – erre állapítja meg a vétőképességet egy véletlenszerű jogrendszer figyelembevételével.
b)	a másik értelmező rendelkezés olyan szabályok megítélésére vonatkozik, melyek kizárólag a károkozó magatratás helyének joga szerint ítélhetők meg. Kódex 33. § (1) bek.: Arra nézve, hogy a károkozó magatartás közlekedési, vagy más biztonsági szabály megsértésével valósult-e meg, a károkozó magatartás helyének joga irányadó.
2.4. A felelősség törvényi minimumára vonatkozó szabályok
a)	a Kódex főszabályként a lex loci delicti-t rendeli, kivételesen azonban előfordulhat, hogy nem magyarországi károkozást bírál el a magyar bíróság – ekkor a külföldi károkozás jogát alkalmazza, de ez lehet akkor is, ha a károkozás Magyarországon történt, de a károkozó és a károsult is külföldi.
b)	ebben az esetben kérdés: a felelősség megállapításának feltételei vagy az alkalmazandó jogkövetkezmények eltérhetnek a lex fori-tól, akkor ez mennyiben érvényesülhet?
Valójában a közrendi záradékról van szó.
c)	Kódex 34. §: (1) Magyar bíróság nem állapíthat meg felelősséget olyan magatartásért, amely a magyar jog szerint nem jogellenes. (2) Magyar bíróság károkozásért fennálló felelősség címén nem állapíthat meg olyan jogkövetkezményt, amelyet a magyar jog nem ismer.
d)	tehát a magyar bíróságnak nincs mérlegelési joga közrendbe ütközés esetén.
B) A jogalap nélküli gazdagodás kollíziós szabályai
1. A jogalap nélküli gazdagodás tényállása és a kollíziós probléma megoldása általában
a)	ha valaki vagyoni hátrányt szenved, másvalaki pedig vagyoni előnyhöz jut és a kettő között okozati összefüggés áll fenn, jogalap nélküli gazdagodás áll fenn.
b)	a kollíziós jogok háromféle megoldást követnek itt
•	a gazdagodáshoz vezető, idegen jogviszonyban való beavatkozás helyének joga
•	az a jog, ahol az eredeti jogalap (ha volt ilyen) megítélendő lett volna
•	ahol a gazdagodás bekövetkezett
Mindegyik megoldásnak vannak előnyei és hátrányai. Az első két megoldás a jogviszonyokat azonos statútum alá rendeli.
2. A magyar kollíziós szabály
A harmadik csoportot vallja a magyar megoldás – Kódex 35. §: A jogalap nélküli gazdagodásra és jogkövetkezményeire annak az államnak a jogát kell alkalmazni, amelynek területén a gazdagodás bekövetkezett. Így a Kódex nincs tekintettel a kapcsolódó jogviszonyokra. Példa: magyar tulajdonban álló fényképezőgép – lopás Olaszországban, annak eladása Ausztriában egy jóhiszemű személynek. Deliktuális igény: olasz jog, előkérdés (lex rei sitae szerint, azaz hogy tulajdont szerzett-e a vevő) és gazdagodás: egyaránt osztrák jog.

29. Az öröklés a nemzetközi kollíziós magánjogban
1. Az öröklési jogviszonyra vonatkozó kollíziós szabályozásról általában
1.1. Az öröklésre vonatkozó kollíziós szabályozás célja a releváns nemzetközi elemmel rendelkező öröklési jogi viszonyokra alkalmazandó jogot illetően.
1.2. Ennek a magyar viszonyok között különleges súlya van, lsd. kivándorlások, Trianon.
1.3. Farkas Sándor esete. Történetileg az első megoldások a statútumelméletekből indultak ki – a hagyaték tárgyainak fekvésének joga. Ez a középkor felé változott meg: ingók körénél a az örökhagyó személyes joga dominált, az ingatlanok maradtak a régiben. A korábban egységes statútum tehát kettévált.
A 18. századtól kezdve a fejlődés differenciálódott az egyes országokban, voltak olyan államok ahol a hagyaték feldarabolásának elve tovább élt, míg másutt – pl. a német jogban – újra megjelent a hagyaték egységének elve.
1.4. A magyar nemzetközi kollíziós magánjogban a hagyaték egysége és feldarabolása, mint elvek szerepet játszottak. A 19. sz. végétől egyértelműen az utóbbi dominált, legalábbis az ingó és ingatlan szétválasztása tekintetében.
2. Az öröklésre alkalmazandó jog meghatározása hatályos jogunkban
2.1. Kódex 36. § (1) bek.: Az öröklési jogviszonyokat annak a jognak az alapján kell elbírálni, amely az örökhagyónak halála időpontjában személyes joga volt. Ez a jog irányadó abban a kérdésben is, hogy mennyiben van helye az örökség vételének és a várt örökségről való rendelkezésnek.
2.2. Az így meghatározott alkalmazandó jog – a hagyaték joga – terjedelmét tekintve ingóra és ingatlanra egyaránt vonatkozik. Továbbá kiterjed az öröklési jogviszony minden elemére – előfeltételei, törvényes öröklés, kötelesrész, jogi hatások, örökösi jogállások, öröklési szerződés és az állami öröklésre.
2.3. Kódex 36. § (1) bek.-e külön rendelkezik az örökség vételéről és a várt örökségről is.
3. Az öröklésre alkalmazandó jog meghatározásával összefüggő egyes kérdések: minősítés, előkérdés, renvoi
3.1. A minősítés problémája – pl. a máltai eset.
3.2. Előkérdés: hogy lehet-e egyáltalán öröklési jogviszonyról beszélni, tisztázni kell a kapcsolat, a viszony meglétét, pl. érvényes volt-e az örökhagyó házassága.
3.2. Farkas Sándor és a renvoi esete – a visszautalást a Kódex elfogadja (4. §), és a magyar öröklési jogot rendeli alkalmazni.
4. A végintézkedés
4.1. Kódex 36. § (2) bek.: A végintézkedést annak a jognak az alapján kell elbírálni, amely az örökhagyónak halála időpontjában személyes joga volt.
Ez a hagyaték joga (lex successioris) – általános kapcsoló elve. Kérdés: miért kell külön szabályozni? Mert ezzel kapcsolódik a különleges kérdésként az alaki érvényesség.
4.2. Ha az örökhagyó végintézkedést tett, az örökhagyó utolsó, halála kori személyes joga szerint kell elbírálni a következő kérdéseket:
a)	a végintézkedés szabadsága fennáll-e
b)	milyen végintézkedések tételére van  lehetőség
c)	az anyagi érvényesség kérdései: feltételek, visszavonás, kötelesrész, utóörökös-nevezés megengedettsége
4.3. A végintézkedés, és annak visszavonása alaki érvényességének kérdésére különös kollíziós szabályok vonatkoznak.
a)	a Kódex alaki okokból érvénytelen végintézkedés érvényessé tétele érdekében érvényre juttatja a favor testamenti elvét – Kódex 36. § (2) bek. második mondatától: A végintézkedés és annak visszavonása alakilag érvényes, ha megfelel a magyar jognak, vagy
b)	a keletkezés, illetőleg a visszavonás helyén és idején hatályos jognak, vagy 
c)	annak a jognak, amely a végintézkedés létrejöttekor, annak visszavonása időpontjában, vagy az örökhagyó halála idején az örökhagyó személyes joga volt, vagy
d)	a végintézkedés létrejöttekor, annak visszavonása időpontjában, illetőleg az örökhagyó halálakor az örökhagyó lakóhelyén vagy szokásos tartózkodási helyén hatályos jognak, vagy 
e)	ingatlanra vonatkozó végintézkedés esetében az ingatlan fekvésének helyén irányadó jognak.

30. A házasság és érvényessége. A házastársak személyi és vagyoni jogi viszonyai
1. A házasságkötésre, a házasságra és annak érvényességére vonatkozó kollíziós szabályok
1.1. A nemzetközi kollíziós kialakulása a családi jogi viszonyokban
a)	az egyes történelmi korokban és jogrendszerekben jelentősen eltérő volt aszerint, hogy lehetővé tette-e a különböző vallású és nemzetiségű felek házasságkötését. A polgári házasság intézményével a jog már nem gördített akadályt ezek elé.
b)	vannak azonban olyan jogok, amelyek még mindig erősen korlátoznak vagy kizárnak. A magyar jog nem akadályoz, de lehet hogy adott esetben a külföldi jog igen. Pl. nem szidó magyar és zsidó izraeli házasságkötési szándéka – az izraelinek igazolni köteles, hogy személyes joga szerint nincs akadálya, de a zsidó jog tiltja a más vallásúakkal kötött házasságot, így nem lehet érvényesen megkötni, viszont a magyar jogban ez közrendbe ütközik, így a magyar anyakönyvvezető nem veheti figyelembe a tilalmazott szabályt
c)	a magyar jogrendnek feladata még a monogámia védelme – a Kódex a többnejűséget kizárja – különösen annak közrendi záradéka
1.2. Joghatósági szabályok
A Kódex a házasságkötéssel kapcsolatban különös joghatósági szabályokat tartalmaz, melyeknek célja a nemzetközi házasságok megkötésének egyszerűbbé tétele.
a)	a Kódex külön szabályoz akkor, ha két magyar külföldön akar házasodni, erre lehetőséget ad úgy, hogy külképviseletnél megköthető (ekkor úgy kell tekinteni, mintha Magyarországon kötötték volna), e nélkül csak külföldi joghatóság előtt lenne köthető házasság.
b)	a hatályos szabályozás arra is ad lehetőséget, hogy nem magyar állampolgár itt kössön házasságot akár magyar, akár nem magyar állampolgárral, ilyenkor igazolnia kell, hogy személyes joga ezt nem tilalmazza, ha van akadály és nem hárítható el, akkor nem lehet házasságot kötni.
1.3. A házasság alaki érvényessége
A Kódex értelmében az alaki kellékekre a házasságkötés helyén és idején hatályos jog (lex loci celebrationis) az irányadó.
1.4. A házasság anyagi érvényessége
Az anyagi feltételeket a Kódex 37. § (1) bek. tartalmazza: A házasság érvényességének anyagi jogi feltételeit a házasulandóknak a házasságkötés idején fennálló közös személyes joga szerint kell elbírálni. Ha a házasulók személyes joga a házasságkötés idején különböző, a házasság csak akkor érvényes, ha ennek anyagi jogi feltételei mindkét házasuló személyes joga szerint megvannak. Az utóbbi az ún. konjunktív elbírálás.
A Kódex ezekkel a rendelkezésekkel azt kívánja megakadályozni, hogy anyagi szempontból érvényesek lehessenek olyan házasságok, amelyekben csak az egyik fél személyes joga ad érvényességet.
A Kódex a házasságkötésre vonatkozó szabályokat rendeli a házasság létezése vagy nemlétezése megállapításánál – Kódex 37. § (4) bek.: A házasságkötésre és érvényességére vonatkozó rendelkezéseket megfelelően alkalmazni kell a házasság létezése vagy nemlétezése megállapításának kérdésében is.
2. A házastársak személyi és vagyoni viszonyaira alkalmazandó jog
2.1. A Kódex ezt a kört egységes statútum alá rendeli, ugyanazokat a kollíziós szabályokat rendeli. A Kódex 39. § (1) bek. értelmében: házastársak személyi és vagyoni jogviszonyaira – ideértve a házastársi névviselést, tartást, valamint a házassági vagyonjogi megállapodást is – az a jog az irányadó, amely az elbírálás idején a házastársak közös személyes joga.
2.2. A Kódex az előbbi jogviszonyokra alkalmazandó jogot a következőképp határozza meg – Kódex 39. § (2) Ha a házastársak személyes joga az elbírálás idején különböző, utolsó közös személyes jogukat, ennek hiányában annak az államnak a jogát kell alkalmazni, amelynek területén a házastársaknak utoljára közös lakóhelyük volt. (3) Ha a házastársaknak nem volt közös lakóhelyük, az eljárás bíróság, illetőleg más hatóság államának jogát kell alkalmazni.
Tehát a Kódex a kapcsoló elvek lépcsőzetes, sorrendben egymásra épülő rendszerét alkalmazza. Ha valamelyik elv kiesik, a következő lép életbe, végső soron a lex fori érvényesül, és ez a magyar jog.

2.3. A Kódex az alkalmazandó jog megállapítását az elbírálás időpontjához köti.
a)	ennek következménye: rendelkezni kell a korábbi döntések helyzetének kérdését is. Kódex 39. § (4) bek.: A házastársak személyes jogának megváltozása nem érinti a korábbi jog alapján megállapított névviselést, továbbá az érvényesen létrejött vagyonjogi hatásokat, ideértve a tartást és a házassági vagyonjogi megállapodást is.
b)	vannak olyan kollíziós jogok, amelyek olyan kapcsoló elvet alkalmazna, mely az elbírálás idejétől függetlenül egyetlen jogrendszerhez kötnek – ebből a szempontból a magyar Kódex rugalmas.

31. A házasság felbontására vonatkozó kollíziós szabályok
1. a nemzetközi házasságok is gyakran végződnek felbomlással…
a)	a felbontást a legtöbb jogrendszer lehetővé teszi, de a feltételek különbözőek lehetnek (pl. abszolút bontó okok – vétkesség, muzulmán jogban eltaszítás (talak), zsidó jog: válási levél(get))
b)	az alkalmazandó jog kérdését megelőzi a joghatóság kérdése, a Kódex különös joghatósági szabályokat állapít meg (lsd. a joghatóságnál) – ez kizárólagos
2. A házasság felbontására alkalmazandó jog meghatározása a Kódex szabályai szerint
a)	a Kódex lépcsőzetes szabályokkal, meghatározott sorrend szerint rendeli meghatározni az alkalmazandó jogot, itt mérvadó az időpont.
b)	Kódex 40. §: (1) A házasság felbontásának feltételeit annak a jognak az alapján kell elbírálni, amely a keresetlevélnek a bírósághoz történő benyújtása idején a házastársak közös személyes joga.
(2) Ha a házastársak személyes joga a keresetlevél benyújtása idején különböző, utolsó közös személyes jogukat, ennek hiányában ha valamelyik házasfél magyar állampolgár a magyar jogot, ellenkező esetben pedig annak az államnak a jogát kell alkalmazni, amelynek területén a házastársaknak utoljára közös lakóhelyük volt.
(3) Ha a házastársaknak nem volt közös lakóhelyük, az eljáró bíróság, illetőleg más hatóság államának jogát kell alkalmazni.
c)	a házastársak személyi és vagyoni viszonyaira vonatkozó szabályoktól való eltérés egyetlen pontban foglalható össze: a magyar jog nem csupán az utolsó lépcsőben kerülhet sorra, hanem már akkor is, ha a házasfeleknek nincs és nem is volt közös személyes joguk, és közülük az egyik magyar állampolgár
3. Különös közrendi szabályok a házasság felbontása körében
A magyar kollíziós szabályok esetenként külföldi jog alkalmazását rendelhetik el, tipikus eset: külföldi állampolgárok bontópere, az egyik fél Magyarországon lakik, és a bíróságnak a keresetlevél beadásakor fennálló közös személyes jogot kell alkalmaznia.
d)	amikor külföldi családi jogot kell alkalmazni, felmerül a kérdés, hogy az alkalmazandó külföldi jog nem sérti-e a magyar közrendet. A sérelem csak akkor állapítható meg, ha konkrét esetben sérti a közrendet.
e)	a jogalkotó megítélése szerint a bontásra irányadó magyar szabályozás alapvető eseteit minden esetben, mérlegelés nélkül kell érvényre juttatni, ezért a Kódex speciális közrendi szabályokat tartalmaz – Kódex 41. §: A házasság felbontására irányadó külföldi jogot a következő eltérésekkel kell alkalmazni:
a) a házasságot akkor is fel lehet bontani, ha a külföldi jog a házasság felbontását kizárja, vagy a bontás feltételei a külföldi jog szerint hiányoznak, de a magyar jog szerint megvannak;
b) a külföldi jogban meghatározott feltétlen bontó ok esetében is vizsgálni kell, hogy a házasélet teljesen és helyrehozhatatlanul megromlott-e;
c) a házasság felbontása nem alapulhat vétkességen.
f)	a magyar jogalkotó a bírói mérlegelés lehetőségének kizárásával, közrendi jelleggel kívánja érvényre juttatni a magyar családi jognak a bontással kapcsolatos szabályait.

32. A családi jogállás, az örökbefogadás, a szülő és gyermek közötti jogviszony kollíziós szabályai. A gyermekre kedvezőbb jog alkalmazása.
1. A gyermek családi jogállásának meghatározására vonatkozó kollíziós szabályok
1.1. A gyermek családi jogállásának: leszármazásának kérdéseiben a Kódex a gyermek személyes jogát rendeli, az alkalmazandó jogot (mivel ez összefoglaló elnevezés) a gyermek állampolgársága, lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye határozza meg. Kódex 42. §: Az apaság vagy az anyaság megállapítása, továbbá az apaság vélelmének megdöntése kérdésében a gyermek születése idején fennállott személyes jogát kell alkalmazni.
1.2. A személyes jog megléte nem független a megítélés időpontjától – a Kódex kérdéstől függően háromféle időponthoz köti a személyes jog megállapítását:
•	az apaság vagy az anyaság megállapítása, az apaság vélelmének megdöntése: a gyermek születése idején fennállott személyes jog,
•	a gyermek apai elismerését a gyermeknek az elismerés idején fennálló személyes joga szerint
•	a megfogant, de még meg nem született gyermek elismerését pedig az anyának az elismerés idején fennálló személyes joga
1.3. Speciális kollíziós szabályokat állapít meg a Kódex 42. § (3) bek.-e az elismerő nyilatkozat alaki érvényességének megítélésére 8a cél az, hogy a jognyilatkozat lehetőleg ne hiúsuljon meg): Az elismerést alaki okból nem lehet érvénytelennek tekinteni, ha az akár a magyar jog, akár az elismerés helyén és idején hatályos jog szerint alakilag érvényes.
2. Az örökbefogadásra vonatkozó kollíziós szabályozás
2.1. A gyermek családi jogállásához hasonló kérdés az örökbefogadás. Itt nemcsak az örökbe fogadni kívánt, de az örökbefogadó személy személyes jogának figyelembe vétele is indokolt. Kódex 43. § (1) bek.: Az örökbefogadás feltételeit az örökbefogadónak és az örökbe fogadni kívánt személynek az örökbefogadás idején fennálló személyes joga együttes figyelembevételével kell elbírálni.
2.2. A magyar gyámhatóság engedélye szükséges, ha van magyar érintett. Kódex 43. § (2) Magyar állampolgár nem magyar állampolgárt csak a magyar gyámhatóság engedélyével fogadhat örökbe. (3) Nem magyar állampolgár magyar állampolgárt csak a magyar gyámhatóság jóváhagyásával fogadhat örökbe. Az engedély csak akkor adható meg, ha a magyar jog feltételeinek is megfelel – Kódex 43. § (4) A gyámhatóság az örökbefogadást csak akkor engedélyezheti, illetőleg azt csak akkor hagyhatja jóvá, ha az a magyar jogban meghatározott feltételeknek is megfelel.
2.3. Az örökbefogadás létrejötte után felmerülő kérdés, hogy a joghatások hogy alakulnak, + megszűnés és annak jogi hatásai. Kódex 44. § (1) Az örökbefogadás jogi hatásaira, az örökbefogadás megszűnésére, valamint ennek jogi hatásaira az örökbefogadónak az örökbefogadás, illetőleg a megszűnése idején fennálló személyes jogát kell alkalmazni.
Bonyolítja a helyzetet, ha a házasság megbomlik, és személyes joguk nem azonos – erre a Kódex lépcsőzetes kollíziós szabályokat állapít meg. Kódex 44. § (2) Ha az örökbefogadó házastársak személyes joga az örökbefogadás vagy ennek megszűnése idején különböző, az örökbefogadásnak és megszűnésének jogi hatásaira
a) a házastársak utolsó közös személyes jogát kell alkalmazni, ha pedig ilyen nem volt,
b) annak az államnak a jogát, amelynek területén az örökbefogadás, illetőleg ennek megszűnése idején a házastársak közös lakóhelye volt, ennek hiányában
c) az eljáró bíróság vagy más hatóság államának jogát.
3. A szülő és gyermek közötti jogviszonyokra vonatkozó kollíziós szabályok
3.1. A gyermek névviselése, elhelyezése, gondviselése, családba fogadása, törvényes képviselete, tartása, vagyonának kezelése – a Kódex 45. § (1) bek. értelmében ezekre a gyermek személyes joga az irányadó.
3.2. Egyetlen kérdés van, amikor a Kódex másképp szabályoz – szülőtartás – ezt a rokontartás körében szabályozza a Kódex.
4. A gyermekre kedvezőbb jog alkalmazására vonatkozó szabály
4.1. A kollíziós jogi kapcsolás általános  sémája közül kilóg az az anyagi jogviszony  megítélése, mely több jog tartalmi értékelését is megkívánja.
Kódex 46. §: Magyar állampolgár vagy Magyarországon lakó gyermek családi jogállására, illetőleg a közte és szülői között fennálló családi jogi jogviszonyokra, valamint a gyermektartási kötelezettségre a magyar jogot kell alkalmazni, ha az a gyermekre nézve kedvezőbb. Vagyis: mindazokban az esetekben, mikor a magyar kollíziós szabályok nem a magyar jogra utalnak, de a magyar jog kedvezőbb – ezt kell választani. Ez nem lehet egyenlő a “hazafelé törekvéssel”!
4.2. Kódex 50. §: Ha Magyarországon lakó nem magyar állampolgár elhelyezése, tartása vagy gondozása érdekében halasztást nem tűrő intézkedés szükséges, a magyar jogot kell alkalmazni.

33. A rokontartás, a gyámság és a gondnokság kollíziós szabályai
1. A rokontartás kollíziós szabályai
A rokontartásra a Kódex értelmében a tartásra jogosult személyes joga az irányadó, ennek előírásai szerint kell elbírálni a tartási kötelezettség feltételeit, mértékét és módját.
Kódex 47. §: Rokonok egymás irányában fennálló tartozási kötelezettségének feltételeit, mértékét és módját a tartásra jogosult személyes joga szerint kell elbírálni.
2. A gyámság kollíziós szabályai
2.1. Ezeket a jogviszonyokat az egyes anyagi jogok rendszertanilag különbözőképp kezelik.
A magyar jog a gyámságot a családi jogban helyezi el, a gondnokságot viszont a polgári jogban. Az eltérő anyagi jogi megítélés minősítési problémákat felvethet ugyan, de nem determinálja e jogintézmények elhelyezését a Kódexben.
2.2. Kódex 48. (1) A gyámrendelésre és a gyámság megszűnésének feltételeire a gyámolt személyes joga irányadó.
(2) A gyám személyes joga alapján kell elbírálni, hogy a gyám mennyiben köteles gyámságot viselni.
(3) A gyám és a gyámolt közötti jogviszonyra – ideértve a gyám vagyonkezelési és elszámolási kötelezettségét is – annak az államnak a joga irányadó, amelynek hatósága a gyámot kirendelte; ha azonban a gyámolt Magyarországon lakik, a magyar jogot kell alkalmazni, feltéve, hogy ez a gyámoltra kedvezőbb.
3. A gondokságra vonatkozó kollíziós szabályok
3.1. A Kódex 49. §-a szabályozza ezt a kérdést, és a cselekvőképességet érintő gondokságnál a gyámságra vonatkozó szabályokat kell alkalmazni: 49. § (1) bek.: A gondnokságra a gyámságra vonatkozó szabályokat kell megfelelően alkalmazni.
Vagyis: cselekvőképességet érintő gondokság alá helyezésnél a gondnokolt személyes joga; és az a kérdés, hogy a gondnok mennyiben köteles a tisztet elvállalni, azt a gondnok személyes joga határozza meg.
3.2. Az ügyeinek vitelére képtelen személyre vonatkozó szabály – Kódex 49. § (2) Az ügyeinek vitelében akadályozott személy képviseletére, valamint az eseti gondnokságra a gondnokot kirendelő hatóság államának jogát kell alkalmazni.

34. A munkajogi viszonyokra vonatkozó kollíziós szabályok
1. A munkajogviszonyok kollíziós szabályozásáról általában
1.1. Itt a gazdasági fejlődés egy meghatározott fokán kerültek előtérbe a problémák. Ekkor a munkaviszony kötelmi viszonynak minősült, s mint ilyen, a szerződésekre vonatkozó statútum hatálya alatt állt.
Később is (pl. Kúriai ítélet, 1928) a szolgálati viszony szerződésként való felfogását tükrözte a magyar jog. Itt a munkavégzés helyének joga volt az irányadó.
A nemzetközi munkajogban a munkaviszonyok megítélése kettős volt: a munkaszerződésekre a jogválasztás érvényesült, ennek hiányában viszont a munkavégzés helye.
1.2. A II. vh. után a marxista elmélet más utat választott: a hangsúly a munkajogviszony önálló jellegére terelődött, és a lex loci laboris – a munkavégzés helyének joga dominált.
A nemzetközi munkajog később hatalmas jelentőségre tett szert. A magyar kollíziós magánjog nem követte a változásokat, és nem ismeri el a jogválasztás lehetőségét – szemben a Római Egyezménnyel.
2. A munkaviszonyra alkalmazandó jog meghatározása a Kódex szabályai szerint
2.1. A főszabály: a munkavégzés helyének joga.
Kódex 51. § (1) bek.: A munkaviszonyra – ha jogszabály másként nem rendelkezik – annak az államnak a joga irányadó, amelynek területén a munkát végezni kell.
2.2. Kivételek a lex loci laboris szabálya alól
A Kódex kivételei:
a)	a kinevezéssel, választással keletkezett munkaviszonynál a választó testület személyes joga az irányadó
b)	ha a munkáltató külföldi állam, államhatalmi vagy államigazgatási szerv, továbbá Magyarországon diplomáciai képviselőként működő, vagy egyébként a magyar joghatóság alól mentes külföldi állampolgár, és a szerződő felek személyes joga azonos, a munkaviszonyra ezt a jogot kell alkalmazni.
c)	ha a munkaszerződés értelmében a munkát több állam területén kell végezni, a munkaviszonyra a munkáltató személyes joga irányadó.
d)	ha magyar munkáltató dolgozója munkáját külföldön kiküldetésben vagy tartós külföldi szolgálatban végzi, a munkaviszonyra a magyar jogot kell alkalmazni.
e)	vízi vagy légi fuvarozó járművén szolgálatot teljesítő dolgozó munkaviszonyát annak az államnak a joga szerint kell elbírálni, amelynek lobogója vagy más felségjelvénye alatt a jármű közlekedik; más fuvarozó dolgozójának munkaviszonyára a fuvarozó személyes joga irányadó.
2.3. Mely kérdésekre terjed ki a munkajogviszonyra alkalmazandó jog?
A Kódex 53. §-a értelmében: A munkaviszonyra irányadó jog szerint kell elbírálni a munkaszerződés érvényességének anyagi és alaki jogi feltételeit, a munkaszerződés érvénytelenségének következményeit, továbbá a munkaviszony tartalmát és megszűnését is. A Kódex tehát minden elemre kiterjedően az irányadó jog alkalmazását rendeli. Ebből az tűnik ki, hogy a munkaviszony egységes statútum alatt áll.